TÁRSULATI ÜGYEK. 6!>7 



terránt nyolczadfél méter vastagságban az ú. n. lajtamészkő alkotja, mely mint 

 kitűnő építőkő, ipari szempontból is nevezetes. 



Fölötte a szármáti emelet márgája következik mintegy két méter vastagság- 

 ban, kevés, de jellemző kövületfajjal. Legfölül pedig a pannóniai kék agyag talál- 

 ható szintén kb. 2 m vastag réteg képében. Az egészet a diluvium és alluvium 

 takarója födi el. 



Előadó bemutatta végre annak a kövesült fának egy darabját, mely innen 

 a lajtamészkő egyik rétegéből származik. 



2. Dr. Vadász M. Elemér bemutatja a déli Bakony jurarétegeivel foglalkozó 

 tanulmányát, mely javítja és erősen kibővíti a déli Bakony jurájáról BöcKHnél lévő 

 adatokat. Legszebben kifejlődött képződmény a liász, melynek csaknem minden 

 szintje, hézagok nélkül képviselve van. Közölte a stratigrafiai eredményeket, 

 melyek szerint a déli Bakony jurarétegeinek sorozata a következő : 



9. Titkon (Dyphiás facies). 



Fölső liász: 



8. Kovasavas márga. 



7. PoBidonomyás mészkő. 



6. Mangános túzkő. 

 Középső liász: h cephalopodás facies 



Világosabb mészkő csak cephalopodák- 



kal. (Úrkút.) 

 Mangános vörös mészkő Terebratula 



aspasia MGH.-vel és gastropodákkal. 



(Tűzköveshegy.) 



Alsó liász: 



4. Crinoideás és brachiopodás facies. (Hierlatz.) 

 3. Vörös brachiopopás mészkő. 

 2. Bhynchonellás tűzköves facies. 

 1. Dachstein-typusú mészkőfacies. 



Triász: Fődolomit. 



A főeltérések Böckh rétegsorozatával szemben abban vannak, hogy a sorozat 

 4. rétegét legmélyebb tagúi fogta föl, míg a 2. réteget az alsóliász legmagasabb 

 rétege gyanánt tekintette. Az 6. réteg Böckh sorozatában nincsen meg, a 7. posi- 

 donomyásmészkő pedig nála a felső doggerbe van helyezve. Az egyes rész- 

 letekben még ezenkívül is mutatkoznak eltérések. 



Egészen újak előadónak a szóbanforgó rétegek tektonikai és palaeogeogra- 

 riai viszonyaira vonatkozó megfigyelései és tanulmányai. A déli Bakony jurarétegei 

 kisebb nagyobb foltokban települnek s erősen zavart helyzetűek. Általában két egy- 

 másra közel merőleges É — D-i és K — Ny-i tengely mentén elhelyezett lankás anti- 

 klinálisokba és synklinálisokba dislokálódtak. Az említett két irány jelzi azokat a 

 töréseket, melyek mentén ezek a dislokátiók történtek. Kelet felé az E — D-i irányú 

 tengely ÉK— DNy-i irányúvá lesz, a minek oka valószínűleg a dislokátiók idejében 

 keleten már készen állott szárazulatban keresendő. 



A dislokátiók kora biztosan megállapítható. Az alsó kréta ugyanis konkor- 

 dan6an fekszik a liászon s a dislokatiókban részt vett, ellenben a felső kréta csak- 

 nem horizontális rétegekkel transgredálja a már zavart településű idősebb 

 rétegeket. Kétségtelen tehát, hogy a dislokátiók a középső krétában történ- 

 tek. Ebben az időben alakultak ki a Keleti Alpok fő törési vonalai s a Kárpátok 

 második gyűrődése is. 



Földtani Közlöny. XXXU1. köt. 190S 47 



