098 TÁRSULATI ÜGYKK. 



A triász végével negativus parteltolódás veszi kezdetét, mely a liász elejéig 

 tart s egyrészt a triász képződmények kiemelését eredményezte, másrészt a liász 

 rétegek discordans települését magyarázza. Transgressióra utaló nyomok hiányoz- 

 nak. A liász tartama alatt a tengerfenék ismételt mozgásokat végez, mi a középső 

 és felső liász felé mélyülést eredményezett, mint azt ezek a bathyalis jellegű 

 üledékek bizonyítják, az alsó liász sekély tengeri üledékeivel szemben. A felső liász 

 végén a déli Bakonyból visszavonul a tenger, még pedig észak felé. a mit a nagy 

 Bakony alsódogger (Csernye) a Gerecse középső dogger. felső dogger és acanthicus 

 rétegei (Tata) mutatnak. Csak a tithon elején jut a déli Bakony újból tenger alá, 

 mint azt az alsó tithon transgressiós rétegei bizonyítják. A transgressió a 

 tithon felső részében rövid ideig szünetel s az alsó krétában tovább iolytatódik. 



A déli Bakony jurarétegei kifejlődésben, stratigrafiai viszonyaikban s tele- 

 pülésükben is legjobban emlékeztetnek az ÉK-i Alpok jurájára. Sok vonatkozásban 

 állanak azonban a déli Alpokkal s faunájukat illetőleg a középső Appenninekkel is. 



3. Dr. Gaál István «A Marosvölgyi harmadkorú sótelep Déva melletti fosz- 

 lányairól* értekezett. A dévai sósforrás keletkezésének Halaváts — PÁLFY-féle magya- 

 rázatát ismertette, mely szerint a Várhegy E i oldalán levő hasadékon föltörő 

 postvulkános exhalatio sósavas gázai az andesit natriurn-földpátjait megbontják, 

 és így NaCl jő létre. Ezután részletesen tárgyalta Déva környékének földtani alko- 

 tását. Egy jelentéktelenebb fillit-foltot kivéve, a környék magasabb dombságának 

 alapkőzetét cenoman homokkövek, márgák és konglomerátum alkotják. A palaeo- 

 génben üledékek nem képződtek, sőt a mediterránnak sincs nyoma a fölszinen. De 

 a dévai vízvezeték ügyében eszközölt 18 talajfúrás alapján átlag 7'8 m mélységben 

 a mezőségi rétegeknek a Maros mai ártere alatti létezése kimutatható lett. S ez a 

 körülmény teljesen megvilágítja a dévai sósforrás, illetve sókivirágzás kérdését. 

 A szármáti rétegek alapja gipszes sárga agyag (melyet Aradi mediterrán korúnak 

 mondott), erre pedig cerithiumos sárga homok rakódott. 



Ennek érdekességét emeli a közbe települt, helix-. c y c lo s t o m u m-. pla- 

 norbis- és dr e is s en sia-fajokat tartalmazó zöldes homok, amely réteg a 

 Rákosdról előadótól már ismertetett képződménnyel azonos. A cerithiumos sárga 

 homokra márgák (elegyesvizi faunával) más helyütt pedig andesittufa telepedtek. 



így tehát a dévai hegyek erupciójának kora megállapítható. Az amfibolos ande- 

 sit eruptivus tömegei közül főként a Várhegy kőzetét ismertette Á pliocen és dilu- 

 vialis üledékek ismertetése után rátér a dévai hideg sósforrás kérdésére. 



Ennek a problémának megfejtése céljából 1907 november havában a sósfor- 

 rás közelében az előadó saját költségén aknát mélyített, melynek szelvénye sze- 

 rint az alluviumot durva sárga homok s alatta iszap alkotják. Már e kettő érint- 

 kezésénél is st>k sósvíz tört elő, de még több áramlott a Várhegy andesitjének 

 lávaleplén, melyet 5 m mélységben értek el. Ezután robbantással még 1"8 m-t 

 baladtak az ép kőzetű lávalepelben, de a továbbbatolást a nagy mennyiségben 

 előtörő sósvíz — óránként mintegy 4000 liter megakadályozta. 



De a fúrási adatok s az akna tanulságainak egybevetéséből így is megálla- 

 pítható, hogy a nagytömegű dr. Hankó V. elemzése szerint 9'93% — konyha- 

 sót tartalmazó víz nem nyerheti ezt a konyhasót a Várhegy decomponálódó kőze- 

 teiből. A Várhegy csak vízgyűjtőként szerepel, míg a só a mezőségirétcgekből 

 származik, melyeknek egy foszlánya az andesitlepel alatt valószínűleg jobban meg 

 volt védve az erosiótól, mint a Marosvölgy egyéb helyein. 



Dr. Pálfy Mór megjegyzi, hogy Déva környékét nem ismeri. Aradi Viktor- 

 nak a Bányászati és Kohászati Lapokban megjelent közleményének egyik részére 



