10 KÁLISÓKUTATÁSOK HAZÁNKBAN. 
Hirlap 1906 november 10. számában szellemes cikket írt az erdély- 
részi kálisókról. Miként minden újítónak, úgy neki is sok kellemetlen- 
sége volt e miatt. Az Erdélyi Múzeum-Egylet ülésén egyik tanártársa 
meg is támadta a vakmerő cikkért a jövevényt, aki csak nemrég szagolt 
be Erdélybe. CHorwsoky JEwxőnek ez a cikke, amely a magas pénzügyi 
kormány több előkelő tagjának, sőt magának WEKERLE SÁNDOR minisz- 
terelnöknek a figyelmét is felköltötte, megérdemli, hogy egész terjedelmé- 
ben ide iktassam : 
cBrdélyi Hirlap, 1906 november 10. I. évfolyam, 13. szám. 
Kálisóbányák Erdélyben. Irta CHorwsokx JExő, egyetemi tanár. Az Erdélyi 
Hirlap eredeti tárcája. 
Tudvalevő dolog, hogy az Erdélyi medencében a legutolsó tenger a 
pannoniai vagy pontusi kori tenger volt, amely az ősember fellépte előtt nem 
sokkal korábban száradt ki teljesen. Ez az utolsó maradványa volt annak a 
tengernek, amely az egész medencét elborította s egészen külön vált az ösz- 
szes többi tengertől. Hz az elválás volt az oka annak is, hogy lassanként össze- 
zsugorodott s végül egészen beszáradt. De mint minden tengernek, úgy ennek a. 
vize is sós volt. Bizonyára volt benne mindenféle só, mint a külföldön talált, 
ugyanilyen korú sólerakodások bizonyítják. Nemcsak konyhasó volt benne, 
hanem mindenféle egyéb só is, így a többek közt a rendkívül értékes kálisók 
is benne voltak, amelyekből ma Stassfurtban milliókat produkálnak. Itt volt 
ez a sóstenger, itt száradt be, itt rakta le tehát minden sóját. Az erdélyi kősó 
sokkal régibb korszakból származik, arról most nem beszélünk. A későbbi ten- 
gerek sóiról szólunk, amelyeknek itt kell lenni, amelyek feltétlenül lerakod- 
tak, amikor az utolsó tenger beszáradt. A sórétegeket bizonyára vastagon be- 
lepték a későbbi tavi és szárazföldi rétegek s ma néhány száz méter mélység- 
ben lehetnek. Nagyon valószinű, hogy nehány mély fúrással megtalálnák eze- 
ket a rétegeket valahol a Nagy-Küküllő és Vizakna között. De biz erre kel- 
lene nehány ezer forint. A parajdi sóbánya vezetői már több évtizede kutat- 
nak utána, de oly szegényes eszközökkel, hogy lehetetlen vele célt érni. 
A legnagyobb tudományos rejtélyek közé tartoznék, ha ezeket a sókat 
nem találnók meg. A tenger fokozatosan édesült ki, mutatva, hogy olyanforma 
viszonyai lehettek (minthogy lefolyástalan volt), mint a mai Kaspi tónak, 
amelynek a sója félreeső, a forró, száraz klimában sülő-félő öblökben rakódik 
le, különösen a Karaboghaz nevű öbölben, amely csak csekély nyilással köz- 
lekedik a nyilt Kaspi tóval. Ide folyton áramlik be a sósvíz s a nagy öbölben 
a víz elpárolog, a só pedig lerakódik. Ilyenforma viszonyok lehettek az Erdélyi 
medencében is; valamelyik völgyzúgban, akár a csiki, akár a gyergyói, bárca 
sági vagy szebeni medencében le kellett rakodnia, vagy pedig az utolsó ten- 
gerfolt fenekén találjuk meg, tehát a mondott helyen. Persze, hogy nem könnyű 
a felkeresése, mert olyan behatóan nem ismerjük Erdély geológiáját, hogy 
minden egyes tengerének a partvonalait megtudnók szerkeszteni. Ehhez hosszú 
évek és beható tanulmányozás kell még, a mitől messze vagyunk. A mióta 
KocH Awrar, a medence monografusa ezirányú tanulmányait abba hagyta, 
