KÁLISÓKUTATÁSOK HAZÁNKBAN. 15 
és valamennyi sósvízre való kiterjesztését szükségesnek vélem, mert ezek az 
elemzések a sósrétegek helyzetét a kibukkanásokban felismerhetővé teszik. 
Az erdélyi sósvizek hőmérséklete, amennyire dr. FISCHER SAMÚ 
munkájából és KALECSINSZKY SÁDNOR m. kir. földtani intézeti fővegyész úr 
szíves közléseiből megitélhetem, nem állandó, hanem az évszakok sze- 
rint változó, tehát úgynevezett heterothermák. Az ilyen vizek csak fel- 
szini eredetű lefolyó vizekből táplálkozhatnak, vadozus felszíni, sőt több- 
nyire freatikus vagyis közönséges kútvizek, melyek a sót nem nagy mély- 
ségből oldják. ki A kálisók azonban mind szerfelett könnyen oldódnak 
a vízben és el sem lehet képzelni, hogy a völgyek talpa felett és közel 
ezek alatt a rétegekben megmaradhattak volna. Ennélfogva a kálisós for- 
rások csak végső maradványait szolgáltathatják az egykori összefüggő 
kálisótelepeknek. 
A medence peremén felhajló rétegekből, ha ugyan ott egyáltalá- 
ban valaha képződött kálisó, az régóta elpusztult, a keringő és lefolyó 
vizektől kioldatott. Összefüggő és szétterjedő kálisótelepre csak a me- 
dence középső részeiben lehet kilátás; ha ott a lehajló sósrétegek elég 
mélyen, 2—300 méternyire jutottak a rétegek teknős lehajlásában a fel- 
szín alá és a kioldástól megmenekültek. E felfogásom szerint a fúrások 
nem a medence peremén, hanem annak közepe felé történjenek. A káli- 
sós források nem szolgálhatnak útmutatással a furások helyének kijelö- 
lésénél, hanem csak a sósrétegek kibukkanását ismertetik meg pontosan. 
Ezen önállóan támadt nézetemet egy jeles németországi tekintély 
is megerősítette. Közléseit ide iktatom : 
cSajnos, az Északnémetalföld sótelepeiről nincsen értelmes és használ- 
ható irodalom. Ellenben aránylag igen alaposan vagyunk itt tájékoztatva a só 
előfordulásának összes módjai felől...v cVettem e hó 21-éről kelt szívélyes sorait 
és sietek kérdéseire Önnek a következőkkel felelni: A mi nagy kősótelepeink, 
amelyek a kálisótelepeket magukba zárják, a Zechstein-alakulatba tartoznak. 
Ezen utóbbiakat a mi paleozoi, középnémet hegységeink határolják körül, ame- 
lyek peremén a Zechstein-alakulat, mint valami körburkolat tűnik elő. A sók a 
széleken mindenütt elvannak pusztítva és kilugozva és pedig az eredetileg több 
mint 1000 méter vastagságú sótelepen a teljes kimosás övének szélessége 1 km., 
sőt helyenként még több. A kősóba betelepedett kálisok azonban egy ezeknél még 
szélesebb övben oldódtak ki. Kilugozásuk zónája 5 km-re tehető és valószínű, 
hogy 300 m-nél nem kisebb mélységben még megmaradtak. A kilugozási zónán 
köröskörül még a vízokozta átalakítás nyomait is találjuk. Így a karnalitok 
(KCI MgCIl 6H,O; keménység — 1—2, súly — 1-60), itt mindenütt kainittá 
(KCI MgSO,, 3H,O, mk, kem. — 2, súly — 2-5—3), vagy sylvinitté (KCI -- Na Cl) 
vannak átalakítva. 
Tovább a medence közepe felé azután ismét eredeti szerkezetüket és 
alakjukat veszik fel és mindenütt a síkban terjednek el, hacsak utólagos nagy 
