108 HERMAN OTTÓ 
jelent HoERNEs tanár kitünő műve: cDer diluviale Mensch in 
Europa; (Braunschweig 1903), mely a miskolczi leletet befogadta, 
képét is adta és megjegyezte, hogy a Magyarországból való valamennyi 
állítólagos palgolith-lelet között a miskolci komoly figyelmet érdemel. 
Ez is buzdított azután kitartásra és ha szűk keretben is, a kuta- 
tás és figyelés folytatására. Biztosra vettem, hogy előbb-utóbb felvető- 
dik oly bizonyíték, a mely elől az ellenvélemény nem térhet ki, mert az 
első lelet alakja határozottan palgolith volt és mind több jel bizonyí- 
tott a lelethely környezetének eredeti volta mellett; vagyis, hogy a lelet 
az Avas táján termett. 
És ez a bizonyíték meg is került! Igaz azonban, hogy csak tizen- 
két hosszú év mulva, ami azután azt is jelentette, hogy a tudomány 
olyan terén, az ősrégészetben, amelyen világrészünk legnagyobb, leg- 
műveltebb nemzetei nemes versenyben, szinte rohanva haladtak és 
haladnak s amidőn nekünk magyaroknak, minden percet felhasználva, 
azon kellett volna lennünk, hogy bár szűkebb téren is, de lépést tart- 
sunk: mi tizenkét éven át állottunk! Az okot kifejtettem. És 
azután: mi volt az a hatalom, az a csodaerő, mely a tizenkét évvel előbb 
megrekedt folyamatot újból megindította? Semmi más, mint a közvetlen 
tapasztalás erősségén alapuló, abból folyó igazság! Lássuk! tehát! 
Az Avashegy temetőjének kavicsos földjéből sírásás közben elő- 
került egy népiesen xnyílkóv-nek nevezett, kékesszürke akovav tárgy; 
mutatóújjnyi hosszú, majdnem kétújjnyi széles, hegyes, körülkörül éles, 
egészben pengeszerű. Alak szerint babérlevél forma, tehát a francia szak- 
emberek wa feuille de laurierv alakja. Anyaga kékesszürke kalcedon, 
amely félig-nemes kőzet az Avashegy rendszerében bőven előfordul. Miután 
ez a határozott jellegű prehisztorikus szerszámforma mindég a diluvium- 
ban fordul elő, így palgolith s a diluvialis ősember szerszáma; ennek 
rendén tisztán állott előttem, hogy Miskolc avashegyi temetőjének kavi- 
csos földje s az egész temető, a nyilkő bizonyítása szerint diluvium, 
tehát az, amelyet ellenfelem leghatározottabban tagadott s mely ezért 
tizenkét évre akasztotta meg azt a kutatást, mely hivatva volt volna 
tudományos törekvéseink egyik hézagát kitölteni. 
Itt az a nem közönséges eset is következett be, hogy nem a dilu- 
viális réteg felismerése bizonyította be a enyilkőv palaeolith voltát, 
hanem a palaeolith anyilkős bizonyította be a réteg diluviális jellegét. 
Minthogy e döntő lelet és a hozzá kapcsolódó körülmények közzététele, 
ismert okoknál fogva, itthon nem volt opportunus, közzétettem Bécsben, 
ily cím alatt: Zum Solutréen von Miskolczs (Mittheilungen 
der Anthropologisehen (resellschaft in Wien, Bd. XXXVI. Der dritten 
Folge VI, mit vier Abbild. im Texte, 1906). Ez így meg is volt okolva, 
mert 1893-ban Bécsben és ugyanabban a folyóiratban történt a támadás. 
