412 bt LÓCZY LAJOS 
mének paleogénje. Volt-e az erdélyrészi harmadkori medencének közle- 
kedése a környező, vele egykorú tengerrészekkel? A paleogén lerakódások 
nyugatázsiai, Perzsia és a Tiensán felé nyiló vízközlekedésre utalnak. 
A neogén sósagyag és sótelepek Romániában, Keletgaliciában, a Kár- 
pátok belső, Sáros-, zemplén-, ung-, bereg-, máramarosmegyékbeli alján 
azonos képződmények, amelyek, ha sivatag periódusban keletkeztek, vizi 
kapcsolatot nem tételeznek föl. A felső mediterránkorú lerakódásoktól 
kezdve, a pliocénig ismét általános elterjedésű volt a Kárpátok két 
oldalán a vízzel való elborítás; volt-e azonban a fiatalabb mediterrán 
korban összeköttetés az Erdélyrészi medence és a Kárpátok külső oldalait 
csapkodó vizek között, ezt a kérdést még nem sikerült megoldani. Az 
erdélyrészi és a romániai, bukovinai, keletgaliciai, kárpátalji neogén 
között eddig nem sikerült összefüggést találni. Valószínűbb, hogy az 
Erdélyrészi medence és az északkeleti Kárpátok belső oldalának, Mára- 
marostól Sárosig terjedő neogén sóformációi között a Láposi hegyek 
között kapcsolat volt, amelyet később fiatalabbkorú tektonikai mozgások 
tettek fölismerhetetlenné. Azon körülmény, hogy a Kárpátok gyűrűjének 
csupán keleti felét kíséri a só- és petróleumformáció, a Nagy Magyar 
Medencében ellenben ennek nyoma nincs, azt a gondolatot kelti ben- 
nem, hogy az a gát, amely a paleogén korban a magyarországi és 
nyugateurópai eocéntengert az erdélyrészitől és turánitól elválasztotta, 
még a mediterrán korban is a mai Nagy Magyar Alföld nyirségi része 
táján magas térszín alakjában fennállott és csak a fiatalabb andezit 
vulkánosság megnyilatkozásával sülyedi alá. Vajjon nem kell-e ilyen 
fiatalabb földkéreg-mozgásoknak tulajdonítani a Kárpátok két oldalán 
elterülő azonos sóformációnak elkülönítését, ha nem is egész hosszában, 
de legalább csatornákon valószinűséggel föltételezhető egybefüggéséből. 
Az egyenlőtlen mérték hazánk keleti hegykoszorújának tektonikai 
kialakulásában ugyancsak szembetűnő. A Biharhegység, a Pojana-Ruszka 
és a Szeben-kudsiri hegység kiterjedt fennlapályaikkal, valamint szintes 
mezozoikum környezetükkel az öregség jellegét viselik morfológiájukban. 
Ezekkel szemben a Retyezát, a Fogarasi-havasok, a radnai és az 
északmoldvai havasok merész csúcsaikkal, mélyen csipkézett tarajukkal 
egészen más vonulattal emelkednek föl. Amazokat a középeurópai varisz- 
kusi tönkhegységekkel (Rumfgebirge), az utóbbiakat az Alpok kristályos 
hegyláncaival hasonlítjuk össze Legjobban szembeötlik a közöttük való 
nagy különbség, ha Nagyszeben vidékéről ugyanazon körképben szem- 
léljük a Szebeni-havasok sima, széles profilját, a vöröstoronyi szoros 
másik oldalán fölemelkedő fésűs tarajú FWogarasi-havasok merész kör- 
vonalaival. A fiatalság élénk tipusa van az utóbbin, a szebeni kristályos 
hegység nyugodt öregségével szemben. Az Érceshegység krétakorú flisöve 
a benne lévő diabász- és melafir-tömegekkel és kisebb-nagyobb júramész 
