EGY ÚJ TEKNŐSFAJ (CLEMMYS MÉHELYI N. SP.) A MAGYARORSZÁGI PLEISZTOCÉNBÓL. 421 
ideig teknősökkel nem foglalkoztam s a magam itéletében nem bíztam, felkér- 
tem MéHnELY Lagos dr. nemzeti múzeumi igazgató-őr urat, a csúszómászók 
egyik legavatottabb ismerőjét, hogy legyen tanácsával segítségemre. Az ő szíves 
közvetítésével azután a kérdéses teknősmaradvány F. SIEBENROCK úrhoz, a wieni 
cs. kir. udvari múzeum őréhez került felülvizsgálás végett, aki 1910 februárius 
19-én MÉHELY tanár úrhoz intézett levelében arról ekként nyilatkozik : 
cDas mir gesendete Fragment einer Schildkrötenschale aus dem Pleisto- 
zün Ungarns secheint mit ziemlicher Sicherheit einem Individuum der Gattung 
Clemmys WaGar. anzugehören und von einer noch unbeschriebenen 
Art zu stammen. Die zum Vergleiche in Betracht kommenden fossilen Arten 
wáren : Clemmys sarmatica PuRscHEE; Cl. Gaudryi DEPÉRET; Cl. precaspica 
DE STEFANO und Cl. guntiana ROGER.) 
A süttői édesvizi mészkőből más gerinces állatok csontjaiis kerültek elő. 
A kir. Földtani Intézet gyűjteményében ennek a mészkőnek az emlős-faunáját 
Rhinoceros antigwitatis BLMB., Cervus elaphus L.. Eguus sp. és Sus sp. kép- 
viselik, azaz egytől-egyig olyan fajok, melyek a fiatalabb pleisztocén-rétegekre 
jellemzők. 
A puhatestűek közül csak néhány csigafaj kőbelei fordulnak elő. Igen 
gyakori egy Melanopsis s egy kistermetű Pomatia, utóbbi minden valószínűség 
szerint az Adriai- és a Földközi-tenger mellékén élő P. cincta MürnLn. rokon- 
ságából. 
Ha ezt a sajátságos, kevert faunát figyelembe vesszük, azonnal szembe- 
ötlik a Clemmys, a Telphusa s a P. cincta alakkörébe tartozó, délvidéki jel- 
legű csiga idegenszerű helyzete a pleisztocén második felére jellemző gerinces 
állatok között. 
Ennek a kérdésnek a tanulmányozása igen érdekes eredményhez vezet. 
Tudjuk ugyanis, hogy a piszkei, süttői, dunaalmási édesvizi mészkövek annak 
a törésvonalnak a folytatásába esnek, amelynek mentén Tata és Dunaalmás 
környékén még ma is bugyognak fel meleg források. Vértesszőllős, Tata, 
Szomód stb. pleisztocénkorú forrásmészkövei mind ennek a törésmenti forrás- 
rendszernek tulajdoníthatók. Tudjuk azt is, hogy ezek a mészkövek, min d- 
amellett, hogy gerinces faunájuk és emberi kulturájuk 
(Tatánjszinténapleisztocénfiatalabbszakaszárajellemző, 
a puhatestűek sorában nevezetes reliktumfajokat tartalmaznak, amelyek- 
nek egyike (Theodoxus Prevostianus C. PrR.) a tatai angolkert langyos for- 
rásaiban ma is tömegesen él. Ismeretes az is, hogy ilyen ereliktu mo-ok, 
vagyis a harmadkorból fennmaradt fajok az ország területén sok helyütt ta- 
lálhatók.! . 
Mindezeket tudva, a Clemmys- és Telphusa-nemek együttes szereplése a 
süttői felső pleisztocénrétegekben engem nem lep meg, mert nyilvánvaló, hogy 
ezek a helyhez kötött állatok ott szintén reliktumok, 
amelyek akkor is, amidőn a nagyobb, helyüket könnyen változtató gerincesek, 
a pliocén időszak után beállott éghajlatváltozások hatása alatt már régen délre 
1 Kokmos I. h. 
