424 D: KORMOS TIVADAR 
Der. szerinte a Clemmwys-nemnek olyan pliocéncsoportját képviselik, amelytől a 
cireammediterrán faunaterületen ma élő két Clemmys-faj (CI. caspica és Cl. 
leprosa) származtatható.1 Fejtegetését azzal,zárja le, hogy a Cl. precaspica a 
CI. caspica közvetlen pliocén őséül tekinthető, s végül azt is hozzáteszi, hogy 
feltehető, miszerint a Clemmys-nem elterjedésének a határa a pliocénben 
északabbra nyúlt, mint manapság.? 
Minthogy DE Sregrano faját csupán a leírás nyomán ismerem, az ehhez 
mellékelt két ábra (tav. X. f. 1—2) pedig annyira elmosódott, hogy jóformán 
az sem látszik: háti vagy hasi páncélt ábrázol-e, a Cl. precaspica és a Cl. 
caspica közötti rokonságról nem nyilatkozhatom. Hogy azonban a földrajzi 
elterjedés kérdésének a megitélésében DE SrEranonak igaza van, az alábbiak- 
ban látni fogjuk. 
Kor szerint egyik legősibb európai Clemmys az, amelyet PerExs ? 1869-ben 
Eibiswald felsőmiocénjéből Cl. pygolopha néven közölt, s amely a Cl. caspica-ra 
sok tekintetben emlékeztet. Ugyancsak a miocénból való a Cl. sarmatica 
PuRSCHEE is, melyet szerzője a wieni medence szarmata rétegeiből ismertet." 
Az utóbbi PugRscHEE szerint a kihalt fajok egyikével sem mutat közelebbi ro- 
konságot, de annál közelébb áll az élő Cl. caspica-hoz, mely utóbbi szerinte 
a Cl. sarmatica közvetetlen leszármazottja. Egy későbbi szerző: RocER, Cl. gun- 
tiana néven egy harmadik felsőmiocénkorú Clemmwyst ismertet a bajor-sváb 
felvidékről,? amely szerinte a Cl. pygolophaval s a Cl. sarmaticaval igen sok 
tekintetben megegyezik. Hogy ez mennyiben áll, az a fogyatékos ábrák mellett 
meg nem itélhető, azonban mindenesetre nevezetes, hogy ily módon három 
felsőmiocén- és egy pliocén faj került a Cl. caspicaval vonatkozásba. Az utolsó 
európai kihalt Clemmys-faj, amelyről tudomásom van, a  délfranciaországi 
Roussillonból került elő s DEPÉRET révén Clemmys (Gaudryi DErP. néven sze- 
repel az irodalomban.7 Ezt a fajt DEgpÉRET a Cl. leprosa ScHw. pliocén ősének 
tartja: cIl est permis de considérer le Cl. Gaudryi comme la forme ancestrale 
de CI. leprosa actuelle.5S PugscHEKE Cl. sarmaticaja szabásának fővonásaiban 
némileg emlékeztet a süttői CI. Méhelyire, s jóllehet a hasonlatosság kellőképpen 
meg nem itélhető, mert amíg egyrészt a hernalsi páncélrészlet közel négyszer 
1 ,Fa parte di un piccolo gruppo di Clemmys che ai nostri giorni 6 rap- 
presentato da due specie cireum mediterranee...) I. h. 284. 1. 
2 (Vale a dire, delle Clemmys, a guanto sembra, nei tempi del pliocene: 
aveva un?" estensione geografica piu settentrionale di guella che ha ai nostri giorni., 
3 PerERs: Zur Kenntnis d. Wirbeltierfauna v. Eibiswald. Die Schildkröten- 
reste. Denkschr. d. kais. Akad. d. Wiss. Wien, 1869. p. 120—122, T. II. f. 1—3. 
AT /h. 
5 0. RoGER: Wirbeltierreste aus dem Obermiocün der bayerisch-sehwübischen 
Hochebene. IV. T. 35. Bericht d. Naturw. Ver. f. Sehwaben u. Neuburg (a. V.). 
Augsburg, 1902, p. 44—45. T. II. f. 1—3 u. III. 5—9. 
esT..h:52. 1 
7 CH. DEPÉRET: Les animaux pliocönes du Roussillon. Memoires de la Soc. 
Geol. de France. Paléontologie. Mem. No. 3. Paris, p. 161—164, pl. XVII. f. 1—6 (1890). 
SZELES (salt HB 
