EGY ÚJ TEKNŐSFAJ (CLEMMYS MÉHELYI N. SP.) A MAGYARORSZÁGI PLEISZTOCÉNBÓL. 425 
akkora példánytól származik, mint a süttői, addig másrészt az utóbbiból éppen 
a carapax hátulsó fele maradt meg, holott a Cl. sarmatica éppen egy páncél 
mellső részén alapszik. Ami a Cl. sarmatica s a Cl. Méhelyi közötti hasonla- 
tosságot illeti, ez nem annyira egyes csontlemezek alakjának az egyezésében, 
mint inkább a páncél szabásában rejlik. Hangsúlyoznom kell azonban, hogy 
ilyen fogyatékos példányok mellett ez éppen csak arra elegendő, hogy a két 
faj közötti esetleges filogenetikus kapcsolatra utaljon. Egyébként amennyire ez 
a megfelelő vertebrális, costális és marginális bőrcsontokon, valamint a carapax 
domborodásán megitélhető, a CI. Méhelyi a Cl. sarmaticatól fajilag élesen el- 
tér. Utóbbinak a tojásdad alakja, csontlemezeinek formája, nemkülönben a 
nuchale-n s a két első vertebrale-n mutatkozó él mindamellett a Cl. caspicaval 
fennálló rokonságra utalnak. Közelebb áll a süttői faj az eibiswaldi CZ. pygolopha- 
hoz, melynek PErERs gyönyörű rajzát közli. Ez pedig — az egyes bőrcsontok 
alakját, a szarulemezek barázdáinak a lefutását s a carapax három élét te- 
kintve — annyira emlékeztet a CI. caspicara (1. a 6—7. á.), hogy én PURSCHKE- 
vel szemben nem a CI. sarmaticat, hanem ezt tartom a Cl. caspica közvetet- 
len miocén ősének. A CI. Méhelyi, mint mondottam, szabását tekintve közelebb 
áll a Cl. pygolophahoz, mint a Cl. sarmaticahoz, a részletekben azonban ettől 
is eltér. A főeltérést a pygale sa hozzá támaszkodó utolsó vertebrale (PETERS- 
nél cpropygale) mutatja. A Cl. caspicara jellemző két costális él, amely 
a Cl. pygolophan is tisztán látható s. amelynek a kifejlődése PErERs szerint! 
a Missisippi folyamvidékén élő Emys pseudogeographica Lres.-ra? emlékeztet, 
a CI. Méhelyin csak halvány nyomok alakjában látható. Hogy a páncél mellső 
részén megvolt-e ez a két él, természetesen nem tudható. Legközelebb áll a 
süttői faj a Cl. caspicahoz. A carapax alakja, domborodása (I. a 2—3. ábrát), 
valamint a costális és marginális bőrcsontok formája nagyon megegyezik. Leg- 
inkább elütnek egymástól a vertebrális csontelemek, amelyek a Cl. Méhelyin 
a gerinc irányában igen rövidek, keresztben pedig szétterpeszkedők, éppen 
ellenkezőleg, mint a Cl. caspicán. Hiányzik a Cl. caspicán az a jellegzetes 
duzzadás is, mely a CI. Méhelyin a 8. costale mellső szélén a gerincélre merő- 
legesen fut végig (1. 4. ábra, d). Amennyire megitélhető, a szarulemezek szé- 
lének a benyomata is más az utóbbinál, a marginális csontok pedig homorúb- 
bak, jobban íveltek. A meglevő xiphisternum-töredék is különbözik a hasonló 
nagyságú Cl. caspica xiphisternumától, amennyiben ennek a vastagsága mind- 
össze 2-3 mm, míg a CI. Méhelyiét 42 mm vastagnak mértem, ami ilyen kis 
példányoknál tetemes különbség. Ennek megfelel a xiphisternum nagysága is, 
mely az egyenlő nagyságú Cl. caspicán a 20, 16 és 1175 mm méreteket adja 
a CI. Méhelyi meglevő xiphisternum töredékének a méreteivel szemben. Látni- 
való, hogy az előbbié 7 mm-rel rövidebb, mint a Cl. Méhelyié és jóval zömö- 
kebb. Mindezek a különbségek teljes mértékben igazolják SIEBENROCK felfogását, 
aki a süttői Clemmyst új fajnak véli, de viszont a rokonvonások oly közel 
hozzák azt a Cl. caspicához s a Cl. pygolophához, hogy kétségtelennek tar- 
2 Th. A2T 
2 LEsuruR: North American Herpetology, p. 103. pl. XV. 
