ÚJ FELTÁRÁS A DUNA ALTALAJÁBAN BUDAPESTEN. 427 
lencse- és mogyoró-, vagy dió-, és ezt meghaladó nagyságú, szemei és 
darabjai túlnyomóan kvarcból, kristályos palából, azután szarúkőből, 
ritkábban dáchstein- és nummulit-mészkőből vagy andezitból állanak és 
un10o-héjtöredékek fordulnak közte elő (1 és 2. sz. fúrás). A 2. sz. fúrás 
kavicslerakodásának felső részét, mely a lösznemű anyag niveaujának 
megfelel, alluviálisnak, mélyebb részét, mely a többi fúrásban feltárt 
kavicscsal egy szintben van, diluvialisnak tekintem. 
A kavics alatt valamennyi fúrásban — 478 m, illetve 57-62 m-től 
kezdve a Duna sempontja alatt — világosszürke, finom-homokos csillá- 
mos, márgás agyag következik, amelyben alárendelten homokos agyag- 
és kemény meszes homokkő-sávok vannak betelepedve. Ebben az agyag- 
ban uniók vagy congeriáktól eredő apró héjtöredékeket, valamint lignit- 
foszlánykákat találtam s ennek folytán e lerakodás minden valószinűség 
szerint pannoniaikorú. E rétegek folytatását K-felé Kőbányán találjuk, 
hol a téglavetőkben fel vannak tárva, D-felé pedig a gubacsi téglavető- 
ben jelentkezik. 
A 15-ik métertől kezdve le a 18-ik méterig azután egészen kom- 
pakt, szívós, világos kékesszürke márgás agyag jelenik meg, amely 
foraminiferáka-t (Gristellaria gladius, Robulina  sp,, Pulvinutina sp., 
Nodosaria sp.) tartalmaz és mely a kiscelli agyagnak felel meg. 
E fúrások helyén tehát a Kőbányán fellépő idősebb neogén (szarmáciai 
és mediterránkorú) rétegek hiányzanak. 
Kelt Budapesten, 1911 május hó 15-én. 
