KÖZLEMÉNYEK 
A MAGYARHONI FÖLDTANI TÁRSULAT BARLANGKUTATÓ 
BIZOTTSÁGÁBÓL. 
1911. ÉVFOLYAM 2. FÜZET. 
SZERKESZTI : 
KADIÓ OTTOKÁR dr. 
ELŐADÓ. 
A RÉPÁSHUTAI BALLABARLANGBAN TALÁLT DILUVIÁLIS 
GYERMEKCSONTOK MARADVÁNYAI, 
Közli: HILLEBRAND JENő dr.! 
— A 39—42. ábrával. — 
Magyarországon 1891-ig a diluviális ember nyomai ismeretlenek voltak. 
Ebben az évben egy miskolczi ház alapozásánál rábukkantak három kalcedon- 
ból készült szakócára, a lelet szerencsére HERMAN Orró kezébe került, ki annak 
diluviális jellegét azonnal felismerte. Tudósaink nagyrésze kétségbe vonta ezt, 
de HERMaAN Orró nem nyugodott addig, míg azoknak diluviális voltát végleg 
be nem bizonyította s újabb leletekkel azt meg nem erősítette. Az ő ösztön- 
zésére indította meg a m. kir. Földtani Intézet a Miskolcz vidéki barlangok- 
nak rendszeres kutatását, melynek költségeihez később a Miskolczi Múzeum is 
példás áldozatkészséggel járult hozzá s a jövőre nézve is kilátásba helyezte 
további támogatását; így jutott biztos mederbe a magyarországi diluviális 
ember rendszeres kutatása. HERMAN Orró-n kívül tehát még a Földtani Intézet 
vezető embereinek néhai BöőkcH JÁános-nak, továbbá Lóczy LAJos és SZONTÁGH 
Tamás igazgató uraknak és a Miskolczi Múzeum lelkes igazgatójának GÁLFFY 
Igwác-nak köszönhetők az eddigi szép eredmények. Miskolcz vidékének geológiai 
viszonyait Papp KÁRoLY dr. osztálygeológus 1906-ban tisztázta végképen. Az ásatások 
megkezdője és további vezetője Kapió OTTOEÁR dr. barátom, aki egymásután 
kereste fel a Miskolcz vidéki barlangokat. Először a Hámor község határában 
levő Szeletabarlangban akadt az ősember biztos nyomaira, az ú. n. paleolit- 
kőszerszámokra. Később munkatársul e sorok írója is csatlakozott, aki Kapré 
OTTOKÁR dr.-ral felváltva folytatta a Szeletabarlang felásatását, közben próba- 
ásatásokat végezve a még fel nem kutatott barlangokban. Így jutottam el egye- 
1 Előadta a Magyarhoni Földtani Társulat 1911 januárius hó 25-iki szakülésén. 
