454 D: HILLEBRAND JENŐ 
barna humuszból állanak; ez alatt következik egy szürkésbarna réteg, mely 
szintén alluviális s ez alatt egy laza világossárgás meszes agyagréteg követke- 
zik, amely a diluvium és alluvium határát képviselte. Hasonlóan van ez a 
Szeletabarlangban is, s így nagyon valószínű, hogy mindkettő ugyan abban 
a korban azonos klima behatása alatt képződött. Ezekben az eddig említett 
alluviális rétegekben récens csontokon és cserepeken kívül két retusnélküli 
kis penge került ki. Az ezután következő sárgás s erősen törmelékes agyag- 
rétegek az újabb kutatások alapján diluviálisnak bizonyultak. Jellemzi őket 
a bennük tömegesen előforduló rágcsáló fauna, amely manapság már csak 
arktikus vidékeken él. Ezek a rágcsálók kisebb-nagyobb fészkekben oly töme- 
gesen fordulnak elő, hogy az agyaggal valóságos csontbrecciát képeznek, s 
amelyeket ragadozó madarak vihettek be a barlangba. Diluviumra utalnak még 
az újabban talált rénszarvasmaradványok is. E rétegben találtam az 1909-ik 
év nyarán teljesen zavartalan sítusban 1 m 30 cm-nyi mélységben a szóban 
forgó gyermekcsontokat. Mivel kőszerszámokat, melyekből a lelet korát pon- 
tosan meglehetett volna határozni, nem találtam, s mivel az említett rágcsáló- 
kon kívül más jellemző csont alig akadt s a csontok nem látszottak határo- 
zottan fosszilisoknak, a diluviális kor mellett főleg csak az agyagnak jellemző 
sárgás színe látszott szóllani. A következő évben, 1910-ben, Kapré OTTOKÁR dr., 
aki próbaásatást végzett a Szeletával szemben fekvő Puskaporos odúban, rá- 
bukkant ugyanarra a rágcsáló faunára, amely szintén diluviálisnak látszó 
sárga agyagban volt, amely alatt közvetlenűl ugyanolyan kinézésű agyagban 
a diluviális solutrei korra utaló babérlevélalakú kőszerszámokra akadt KoRmos 
TrvapaR dr. barátom, aki ebben az időben foglalkozott a rágcsálók tanulmá- 
nyozásával, az említett puskaporosi faunát diluviálisnak határozta. A puska- 
porosi rágcsálófauna láttára azonnal feltünt nekem a ballabarlangival való 
hasonlóság s ebből a ballabarlangi gyermekcsontok diluviális korára következ- 
tettem, annál is inkább, mivel a Puskaporosban ugyan az a rágcsálófauna 
közvetlenül diluviális kőszerszámokat tartalmazó réteg felett fordult elő. A Föld- 
tani Intézet igazgatósága erre megbízta Kapriéó OTTOKÁR dr. és KoRmos TIVADAR dr. 
geológusokat, hogy velem: együtt a helyszínre menjenek és a lelőhelyet újból 
megtekintsük. A lelőhelynek együttes tanulmányozása ugyanazokat a strati- 
grafiai eredményeket szolgáltatta, mint azt az első próbagödör kiásatásánál 
megállapíthattam. A gyermekcsontoknak diluviális korát a következő körül- 
mények bizonyítják. 1. A csontok teljesen bolygatlan rétegben feküdtek. 2. Maga 
a törmelékes sárga agyagréteg is a diluvium mellett szól. 3. A kisérő-fauna 
diluviális korú, ez a jellemző sárga agyagban kezd fellépni, s a gyermek- 
csontokat 30 cm-nyi vastagságban borította. 4. A Kapré dr.-tól talált hasonló 
puskaporosi rágcsálófauna diluviális solutréi típusú kőszerszámokkal fordul elő. 
Ami magukat a gyermekcsontokat illeti, megállapítható, hogy ezek egy 
körülbelül egy éves gyermeknek a csontjai. A csontok típusa a mostani ember 
ingadozási körébe esik, vagyis Homo sapiens-szel van dolgunk, amint nem 
is lehet mai tudásunk szerint felső diluviális rétegekből alacsonyabb típusú 
embert, úgynevezett Homo primigenius-t várni. A csontokat LENHOSSÉK MIHÁLY 
tanár is látta, aki ezeket a maga részéről szintén a Homo sapiens-forma 
