UJABB FÖLDTANI ÉS ŐSLÉNYTANI MEGFIGYELÉEEK A BUDAI HEGYSÉGBEN. 549 
4. Egy új csiganem a törökbálinti felső-oligocén- 
homokból. 
(A III. tábla 2a—b. ábráin.) 
Ugyanazon a lelőhelyen és alkalomkor a szokott puhatestű marad- 
ványokon kívül, amelyek már többször fölsorolvák, kikerült a homokból 
egy közepes nagyságú, feltünően vastaghéjú csigafaj is, amelyet főjellegei 
alapján a Sötrombidae-családba kell sorozni. Újabban Cossmann M. 
foglalkozott behatóan a Strombidze-család kövült alakjainak jellemzésé- 
vel, nemekre, alnemekre és szekciókra való beosztásával. Ezen tanul- 
mány szem előtt tartásával megállapíthattam, hogy a törökbálinti csiga- 
ház az eddig fölállított Strombid nemek egyikével sem egyezik tökéle- 
tesen. Mindenesetre legközelebb esik a felső-krétarétegekben elterjedett 
Pugnellus (Conrad 1860) genuszhoz ; de ettől is több jellegben eltér. 
Ezen felső-krétakorú genusznak ismertető jelei Fischer P.? szerint a 
következők: cHéja fiatal korában orsódad, fejlett korában tojásdad. Ajka 
duzzadt karélyt képez, mely elül és hátul ki van vágva. A csatorna 
nyúlt és behajló. Tengelyi ajakszéle is vastag, duzzanatos és végig terjed 
a csiga pödrén (spira) föl a csúcsáig.) 
Ezek a jellemvonások a törökbálinti csigára is ráillenek ; de vannak 
ezenkívül még olyan bélyegek is, melyek a Strombidz-család más 
genuszaira is utalnak. Így mindenekelőtt a szárnnyá kiterjedő külső 
ajak, egy az utolsó csavarulat csomósorából kiinduló ujjalakú nyúlvány- 
nak a világos nyomával, ami a Strombus-genusz Dilatilabrum sub- 
genuszára, sőt a Dientomochilus (Digitilabrum) genuszra is emlékeztet. 
A spira kanyarulatainak elég sűrű harántbordái tekintetében csigánk a 
Rimella-genuszhoz hasonlít. Az utolsó kanyarulat nagybütykös csomó- 
sora sok Strombusnak az ismertető jele. Ezen csomók voltaképen egy 
bütykösen kinyuló nagyobb, és egy vele összeolvadó kisebb csomóból 
vannak összetéve, és a Spira felé lassanként átmennek a haránt- 
bordázatba. 
Emlékeztet továbbá ami csigánk az Aporrhais (Chenopus) 
speciosa Schloth. sp. var. Margerini nagy alakjára is, melyet 
Beyrich az északnémet oligocénből leírt és ábrázolt." Mivel a török- 
bálinti felső-oligocénhomokban is ki van mutatva a Chenopus spe- 
ciosus Schloth. sp. előfordulása, esetleg a kérdéses új nagy csigaforma 
abból leszármazhatott. De a részletes összehasonlításnál mégis annyi 
1 Essais de Paléontologie comparée. 6 Livr. Paris 1904. p. 1—48. Pl. I—VII. 
2 Manuel de Conchyologie. Paris 1887. p. 670. 
3 Die Conchylien des norddeutsehen Tertiürgebirges. II-tes Stück. Zeitschr. 
der deutschen geolog. Gesellschaft. B. VI. 1854. p. 497. Taf. XI. Fig. 1, 2, 3 u. 6. 
