550 Dt KOCH ANTAL 
eltérést találunk a Beyrich leírta változat és a törökbálinti forma között, 
hogy megnyugvással nem lehet a kettőt azonosítani, annál kevésbbé, 
mert a tipusos Chenopus speciosus és a kérdéses nagy csigaforma 
között Törökbálintról semmi átmenet nem ismeretes. 
A. nevezett változat németországi példányain az utolsó csavarulaton 
egy 2-ik, sőt 3-ik csomósor, illetve gerincél is fut le az ajakszárnyig, 
aminek a törökbálinti csigán nyoma sem látszik ; valamint a Chenopus 
speciosus felületét borító sűrű és éles hosszrovatokból sem látható 
itt semmi; s végre maga a termet, s az ajakszárnyak vastagsága és 
duzzadt volta is nagyobb a törökbálinti csigán. 
Cossmann M. fentebb idézett művében (a 73. lapon) ezt a fajt az 
Aporrhaidae (H. d A. Adams) családnak a ChenoDpus-genuszá- 
hoz legközelebb álló Arrhoges (Gabb. 1868) genuszába sorolja már. 
Világos tehát mindezekből, hogy törökbálinti csigánk két családnak, a 
Strombidae- és az Aporrhaidae-nek a jellegeit egyesíti magá- 
ban; de túlnyomók mégis a Strombidae-családnak ismertető jelei. 
A  Pugnellus-genuszhoz számítja Cossmann ZITTEL K.-nak a gosau- 
rétegekből leírt ötrombus crassilabrum faját is (1. a Grundzüge 
der Palüáontologie 1895, 345. lapján a 889-ik ábrát) mely vastag és 
kiterjedt külső és belső ajkai, hátsó széles kivágása és mellső görbült. 
csatornája révén a törökbálinti csigára is emlékeztet; de a héj felületi 
csomós díszítése tekintetében lényegesen eltér. 
Az élő Strombide közül, melyeket dr. Soós Lajos múz. segédőr 
úr szívességéből a Nemzeti Múzeum állattárában átnézhettem, egyetlen 
fajt találtam, amely némi tekintetben hasonlít a kövült alakunkhoz. Ez 
az Új-Guinea Finisterre vidékéről való kicsi Strombus minimus L., 
melynek szintén megvannak az elég vastag és kiterjedt duzzanatos ajkai, 
melyek közt a belső a spirának csaknem a hegyéig felfut, és a lassanként 
harántbordákká átmenő csomósora a csavarulatokon; de a külső ajak 
még sem annyira szárnyas és éppen nem ujjazott, úgy hogy ezeknél 
fogva a Strombus-genusztól nem választható el. 
Látható ezekből, hogy törökbálinti fosszilis csigánk jellegei leginkább 
a Pugnellus- és a Strombus-genuszokéi között ingadoznak; azonban úgy, 
hogy megnyugvással sem az egyik, sem a másik genuszba nem helyez- 
hetjük azt. Még kevésbbé foglalhatjuk bele a többi közeli rokon genuszok 
valamelyikébe. A felső-kréta Pugnellus-genusztól jóval ifjabb geologiai 
kora is elválasztja, és inkább az élő Strombushoz közelíti. 
Mindezekből kifolyólag legcélszerűbbnek látszik, ha  Strombo- 
pugnellus összetett néven új genuszt állítok föl számára, és ennek jel- 
legeit a következőkben állapítom meg: cFejlett korban vastag héja 
tojásdad. Erősen kiterjedő, a széleken duzzadt külső és belső vastag 
ajkai, hátul széles, holdalakú kivágással, elől keskeny és rövid, befelé 
