568 GEOLÓGIAI ESEMÉNYEK. 
Elnök : Szólásra következik? Vermes Zoltán jegyző: Münnich Kálmán! 
MüwxwxicH Kármán: T. képviselőház! Az előttünk fekvő tárca költségveté- 
sének áttanulmányozásánál önkéntelenül is azt a benyomást nyerjük, hogy a 
mi igen t. pénzügyminiszter urunk, az ő szokott és elismert szakavatottságával 
és körültekintésével állította össze ezen tárca költségvetését és így igen nehéz 
azoknak egyes tételeire megjegyzést tenni, vagy azokhoz hozzászólani. Ha 
mégis hozzászólok, teszem ezt azért, hogy a gazdasági életünket legközelebb 
érintő egynéhány tételére hívjam fel az igen t. ház figyelmét. (Halljuk ! Hall- 
juk!) Ezek közé tartoznak különösen az államháztartásunkban folytatott azon 
iparágak, amelyek állami kezelésben lévén, egyrészt hivatva vannak iparunk 
tekintetében vezető és irányító szerepet játszani, más részben pedig hivatvák 
arra, hogy a magánvállalkozásokkal párhuzamosan működjenek. Ilyen ágnak 
kell, hogy elismerjük Magyarország bányászatát és kohászatát. 
Ha visszatekintünk a multra, még nem is olyan régen, a magyar bányá- 
szat és kohászat úgyszólván kizárólag állami kézben volt és azok az egyes kis 
bányaterületek és bányavidékek, ahol kisebb társulatok működtek, bányavállala- 
taikkal szintén teljesen függő helyzetben voltak az állami bányászattól és 
kohászattól. De épen az állami kezelésnek példaadása és a helyes gazdasági 
politika folytán ezek a magánvállalatok annyira fejlődtek, hogy ma bányászati 
iparunk sok téren már teljesen fölveheti a versenyt a külfölddel. Azonban azt 
észleljük, hogy bizony még nemrégiben ezen iparágakban az egyes vállalatok 
élére leginkább külföldi szakértőket állítottak és csak ezáltal vélték biztosítani 
vállalatuk prosperálását. Ezt hallva, önkéntelenül fölvetjük azt a kérdést, hogy 
hiszen ott van a mi selmeczi bányászati és kohászati főiskolánk, amely évszá- 
zadokon keresztül nemcsak Magyarországnak, hanem a külföldnek is nevelte a 
szakembereket. (Igaz! Úgy van!) Ez a főiskolánk tehát megvan és őszintén 
bevallhatom, hogy büszkeséggel tekinthetünk reá. Büszkék lehetünk tanári 
karára, amely mindig a mai kor magas színvonalán tartja magát. De tekin- 
tetbe kell venni, hogy 1867-ig ennek a főiskolának az előadási nyelve német 
volt. Tudjuk, hogy akkor sokkal több külföldi hallgatója volt, mint magyar. 
1868-ban azonban egyszerre át kellett térni a magyar nyelvű előadásokra, ami 
bizony igen nehéz feladat volt. Akadtak akkor is szakférfiak, akik magukra 
vállalták ezt a feladatot és akik jól meg is oldották azt. De nehéz feladatuk 
volt, minthogy — ha meg is volt a szakértelmük akkor még hiányzott 
teljesen a szakirodalom. Ehhez idő kellett és ezen hosszú idő alatt értüuk el 
szakirodalmunkban odáig, ahol ma vagyunk. Örömmel közölhetem, hogy fő- 
iskolánknak működését és fejlődését a t. pénzügyminiszter úr mindig a szívén 
hordta. Az utolsó években történtek meg a szükséges építkezések, úgy hogy 
csak az utolsó években jött a főiskola abba a kellemes helyzetbe, hogy meg- 
felelő palotába lettek elhelyezve az előadói termek, a szükséges szertárak föl 
lettek szerelve és a laboratóriumok a mai kor követelményeinek és kívánal- 
mainak megfelelőleg rendeztettek be. Be kell vallanom — ismerve a részle- 
teket — hogy sok tanszéknek szertára még nincsen úgy fölszerelve, amint azt 
a mai kor megkövetelné, de hát e tekintetben is mutatkozik haladás. Hiszen 
a mostani költségvetésbe is e címen 29.000 korona van fölvéve, ami, ha nem 
