GEOLÓGIAI ESEMÉNYEK. 979; 
hogy az illető bányakapitány, bányabiztos ideje legnagyobb részében felmérési 
munkákat végez és a tényleges hatósági munkálatra alig van ideje. Azt hiszem, : 
hogy ennek végleges megoldása csak majd az új bányatörvény tárgyalásánál. 
lesz lehetséges. 
Egy fontos kérdésre akarok áttérni, mely nemcsak Magyarországon, .de . 
lása, vagy úgy is nevezhetném a vasérc kivitele. Vasiparunk az az iparág, 
mely leginkább van kifejlődve és amelyre büszkék lehetünk. Szükséges is tehát, 
hogy mindazokat az intézkedéseket megtegyük, amelyek annak biztosítására 
szükségesek. A. vasipar azonban csak ott lehetséges, hol a vastermelésre szük- 
séges két nyersanyag közül legalább az egyik megvan, a másik akkor esetleg 
a mai közlekedési viszonyok mellett távoli helyről is odafuvarozható. Ez a két 
nyersanyag: a vaskő és a koksz. De kettő közül nálunk Magyarországon — 
azt lehet mondani — csak az egyik van meg, t. i. a vaskő, mert a kokszot — 
egy-két helyet kivéve — még leginkább külföldről vagyunk kénytelenek be- 
hozni. A jelenlegi tömeges szállításoknál azonban igen nagy mennyiséget 
fogyasztanak a gyárak, azonkívül szintén nagy mennyiséget nyers és pörkölt 
állapotban szállítanak külföldre. 
Évekkel ezelőtt a mi vasbányaelőjöveteleinket nem becsülték meg kellő- 
leg. Akkoriban a létező vasgyárak vagyonukat a szép épületekbe, a szép gyá- 
rakba, a szép gépberendezésekbe fektették, ezekben lelték büszkeségüket, mert 
mindig az volt a nézet, hogy hisz a vaskő a földből jön, az van elég. Mikor 
pedig sok bányavidéken a fémbányászat különböző okokból megszünt, a ma- 
gyar vasipar nem volt képes az ott levő vaskőelőjöveteleket befogadni, vagyis 
megvásárolni. Itt történt azután, hogy külföldi vállalatok nagy tőkével jöttek 
az egyes vidékekre, ahol örömmel fogadták őket. Hiszen a régi kis  bánya- 
társulatok éveken keresztül iparkodtak ezeket a becses vasköveket értékesíteni, 
de, sajnos, ez nem sikerült a belföldi társaságoknál, kénytelenek voltak tehát 
azokat külföldi társaságoknak eladni. Ezt az egész akciót akkor helyesnek 
ismerte el a kormány is és rendkívüli előnyökben, különféle tarifakedvezmé- 
nyekben részesítette a külföldi társulatokat. Ily módon, hogy csak a Sza- 
pességet hozzam fel, vásárolt ilyen vaskőbányákat a Wittkovici bányatársulat, 
az Oberschlesiscehe EBisenbahnbedarfs Aktien-Gesellschaft, az akkor Albrecht 
főherceg-féle teseheni gyár, amely jelenleg az Österreichische Berg- und 
Hüttenwerks Aktien-Gesellschaft, a Gleivici vasgyártársulat, de azonkívül akkor 
maga a kincstár is igen nagykiterjedésű vaskőelőfordulásokat adott el külföldi 
társulatoknak. 
Ezek a társulatok milliókat fektettek be ezen bányákba és ma rendszeres 
példás bányászatot űznek. Az utolsó hatósági kimutatás szerint 5—6000 mun- 
kást foglalkoztatnak, ezek a vidékek úgyszólván ezen bányák körül találnak 
megélhetést. Csak az a sajnos, hogy ezek a társulatok a vaskövet vagy nyers 
vagy pörkölt állapotban külföldre szállítják. Ma nemcsak nálunk, hanem a 
külföldön is megtesznek minden intézkedést, hogy a vaskő, mint az ország 
belső vagyona, lehetőleg belföldön dolgoztassék fel. Nézetem szerint itt is fel- 
adata a kormánynak intézkedni, hogy a jövőre biztosítsa a magyar fejlődő 
