642 TERZAGHI KÁROLY 
két legfontosabb márgafeltárást is. A bakarac—buccarii országút 112 km-nyire 
északra Bakaractól nyugat felé fordul, megkerülvén az ott helytálló nummu- 
lites mészkövet. Az ez előtt levő teknőben a márga bukkan ki 459-os dőlésben 
a part felé. Azonban a márga csapása ezen a rövid 25 m-es darabon 309-al 
változik s padjai láthatólag el vannak zökkentve és nyomva. 
Ez a szabálytalanság még jobban szembetűnik a buccarii cementgyár fel- 
tárásaiban. A nagyobbik kőfejtőben 30 m magas, 709-kal lejtő fal van feltárva, 
melyen feltűnő összevisszaságban kék, homokos, aztán barna, agyagos márgák 
látszanak, a mészkő pedig hol a márga alatt, hol felette fekszik, hol pedig 
közé települ. A feltárás szélein ezenfelül a drivenikihez hasonló breccsia is 
mutatkozik. Egységes rétegzésnek nyoma sincs. Ettől a ponttól É-ra, valamivel 
lejebb újra márga és mészkő van egymás mellett feltárva, a gyártól délre 
levő kőfejtőben pedig márga és breccsia látható. 
Ezek a felsorolt jelenségek voltak vitánk legfőbb tárgyai s a következők- 
ben bátor leszek VoGgL dr. úr magyarázatára való ellenvetésemet kifejteni ; nem 
akarok ezzel dogmatikus ítéletet mondani, hanem inkább csak a kritikát kihívni. 
VocL dr, úr a driveniki, dol-malii, bakaraci és buccarii haránttorlaszokat 
rögöknek tekinti, melyek harántvetődések között fennakadtak. Azt a tényt 
pedig, hogy az eocén márgák a krétamészkő alatt fekszenek, átbukott redőzésre 
vezeti vissza, mely a buccarii cementgyár tájékán, a völgy mindkét oldalán 
átbukott redőzésbe megy át és a Sv. kuzsmai haránttorlasznál végét éri. És 
csakugyan a krétamészkő tenger felé dülő padjai az ozljaki magas országút 
mellett Dol velikitől 1 km-re K-re, ha nagyon elmosódottan is, de mégis foko- 
zatosan fejtetőre állnak, majd pedig ellenkező dülésbe mennek át. Az említett 
magyarázatnak azonban mégis a bakaraci és buccarii cementgyári márgafel- 
tárások a legerősebb támasztékai. 
Legelsősorban is feltünt nekem a jelentékenyebb harántvetődések hiánya, 
amelyeknek pedig kísérniök kellene a driveniki horsztképződést. Az ÉK-i lejtőn 
a márgahatár teljesen egyenes, a DNy-i lejtőn pedig a márga határa inkább 
lefelé törik, semmint hogy fennakadna. A csapásmenti vetődések az ÉK-i lejtő 
meredek falában jutnak kifejezésre, főként a cirkvenicai öböl hátterében. 
A gerincvonal ellenben meglehetősen vízszintes lefutású, pedig épen a gerinc- 
vonalnak kellene, hogy elárulja a haránttöréseket. A Senjsko-Bilo- és Velebit- 
hegységben, melyek tektonikailag nagyon hasonlítanak a szóban levő területhez, 
megfigyeltem, hogy haránttöréseket mindig a gerincvonalak lefutásában lehet 
felismerni. Ez mészkőhegységekben, ahol a felületi eroziónak a vegyi denudá- 
cióhoz képest a domborzati alakulások létrehozásánál rendesen igen alárendelt 
szerepe van, igen könnyen belátható. Vízszintes felületek évi letarolása ilyen 
hegységekben nem tehet ki többet, mint amennyi az illető területre megálla- 
pított csapadékmennyiségnek megfelel. Ennélfogva tektonikai zavarokból követ- 
kező egyenetlenségek gyakran igen jól megmaradnak. A driveniki Várheggyel 
szemben emelkedő két gerincen azonban ily egyénetlenségeknek semmi nyoma 
sincs. Azonkívül a földtani felvételek sem nyujtottak eddig semmi támasztó- 
pontot arra nézve, hogy itt haránttörésekkel van dolgunk. Minő joggal szabad 
tehát ezeknek a mészkőszigeteknek keletkezését harántvetődésekkel magyarázni ? 
