MEGJEGYZÉSEK BUCCARI KÖRNYÉKÉNEK TEKTONIKÁJÁHOZ. 643 
Másrészt az sem igen képzelhető, hogy itt a völgy talpán másodlagos redők 
képződtek, mert akkor miért fekszik a krétamészkő a völgyben lefelé és fölfelé 
is mélyen s miért meredekek a szirtnek ez irányokban tekintő lejtői? 
Már a Várhegy megpillantásánál s aztán később, amikor megmásztuk, 
az a meggyőződés érlelődött meg bennem, hogy ez a hegy nem tektonikus 
képződmény, hanem térszini egyenetlenség, amely már a márgák leülepedése 
idején, talán sziklazátony alakjában megvolt, később újabb diszlokációkat szen- 
vedett s végül újra denudálódott. Ebben a meggyőződésemben még csak meg- 
erősítettek azok a breccsiák, melyeket a hegy lábánál megtaláltunk s melyek 
régi parti breccsiáknak tekinthetők. A VoGr dr. úrral szomszédos területen 
későbbi földtani munkálatok kimutatták, hogy a tengerpart azon pontján, amely 
a Várheggyel szemben fekszik, félsziget nyúlik a tengerbe, amelyet ÉNy és DK 
felől egy-egy márgasáv szegélyez. Hasonló megvastagodása annak a, hogy úgy 
mondjam, partmenti sáncnak, mely a szóban levő völgyet DNy felől kíséri, 
csap Dol-Malin át a fiumei öböl K-i széle felé. Ugyanezt tapasztalhatjuk Sv. 
Kuzmánál is. Ebben az irányban csapnak azok a rövid harántvölgyek is, 
amelyek hosszanti völgyünket a tengerparttal összekötik. Ezeknek a völgyeknek, 
valamint a torlaszoknak is csapásiránya párhuzamos azzal a hatalmas töréssel, 
mely Isztria K-i partját hozta létre, s amely az északisztriai Tschitsehenboden 
töréseit 709 alatt szeli. A Lika ascharungo-jában is (GRuxp: Karsthydro- 
graphie) két — bár hegyesebb szögben — találkozó csapás- és törésirány 
különböztethető meg, melyek nyilván két különböző irányú hegymozgásra 
vezethetők vissza és önként kínálkozik a feltevése annak, hogy ez a két hegy- 
mozgás korban is különbözik egymástól. Míg a mai tengerparttal párhuzamos 
törésvonalak a terület mai orografiájában még meglehetősen élesen kifejezésre 
jutnak, addig a másik — körülbelül a fiume—polai parttal párhuzamos — 
törésirány nyomai többé-kevésbbé elmosottak. Ennélfogva nézetem szerint az a 
hegymozgás az idősebb, amely a fiume—novii hosszanti völgy haránttagozott- 
ságát hozta létre. 
Ezzel a föltevésemmel látszólagos ellentmondásba kerülök az irodalom- 
ban (főleg Ggusp : Karsthydrographie-jában és WAAGEN : cBeitrüge zur Geologie 
der Insel Veglias-jában) található megfigyelésekkel. Ezek a szerzők egybe- 
hangzóan azt állítják, hogy a márgás képződmények sík alapon rakódtak le. 
GRuwDp az ő nézetét többek között az egykorú folyók esési viszonyaira alapítja. 
Hogy volnának ily simára tarolt felületen olyan meredek térszini alakulatok 
lehetségesek, amilyeneket én a driveniki Várhegy magyarázatára felvettem ? 
A márgazónáknak és márgahatároknak rendkívül szabályos lefutása a magyar- 
horvát tengerpart mentén kétségtelenül bizonyítja e felfogások helyességét. 
Az É-i Adria tengeri térképe a fent jelzett ellentmondást egészen új 
megvilágításba helyezi. A fiume—zenggi parttól DNy-ra egész sorát látjuk a 
hosszúra nyúlt szigeteknek, melyek kifejezett gerincvonalaikban és jellegzetes 
meredek partjaikkal tünnek ki. Közöttük azonban majdnem lapos fenekű, 
sekély tenger terül el, melynek mélysége csak helyenkint s igen szűk határok 
között ingadozik. A tengeri térkép a következő adatokat szolgáltatja : A. fiumei 
öbölben Veglia, Cherso és a szárazföld között a tenger mélysége 61 és 66 m 
42r 
