644 TERZAGHI KÁROLY 
között ingadozik. A farasinai csatornában 61 m. A Kvarneró Arsától É-ra 
50—53 m, Promontoretól É-ra pedig 49—53 m mély. A Kvarnerolo Cherso 
és Veglia között, a Cap promontorei délkörtől É-ra: középütt 96 m, délen és 
északon 80 m mély; a Cap promontorei délkörtől D-re 78—84 m-es mély- 
ségeket mértek. A Maltempo-csatorna 40—45 m mély teknő. Selcénél befűző- 
dést látunk, azon alul következik a Canale della Morlacca, mely 56 m mély. 
Ezután a tengerfenék lassankint sülyed, s Sv. Juraj és Pervicchio között 76 m 
mélységet ér el s így tovább. Ezekből tehát kitűnik, hogy itt a legélesebb 
morfologiai ellentétek találkoznak ; lapos síkságok, melyeket meredekebben eső 
csatornák kötnek össze, aztán megint éles hegygerincek. Hogy ez a sajátságos 
egymásmellettiség miként következik szükségképen a mészkőhegység természe- 
téből s a mészkőalakulatok képződésének mechanizmusából, azt másik (kéz- 
iratban már kész) munkámban részletesen fogom tárgyalni. Most csak azt 
akarom megállapítani, hogy ezek az ellentétek ma csakugyan megvannak. 
Ahhoz a föltevésemhez pedig, hogy hasonló hegyrajzi viszonyok — bár a mai 
erős tagozottság híjjával — már a márgás képződmények lerakódása idején 
és az utolsó hegymozgás előtt (amely a mai ÉNy—DK-i vonulatokat létre- 
hozta) is megvoltak, már gyűjtöttem bizonyítékokat. De WaaGEn dr. úrnak 
Veglia szigetére vonatkozó feljegyzései is nyujtanak erre nézve támasztó- 
pontokat. Míg ugyanis WaaGEw szerint a rétegek csapása általában rendkívül 
szabályos, addig a rétegzési viszonyok helyenkint a felismerhetetlenségig zava- 
rosak. Így pl. szerinte a Fiumara völgyének felépítése csuszamlások, vetődések 
és zökkenések folytán kinyomozhatatlan. A Besca völgyében pedig ugyancsak 
WAAGEN szerint látszólag zavartalan márga- és homokkőrétegeken meglehetősen 
vastag nummulites mészkőtábla nyugszik. WaaGEwx aztán hajlandó volt ezeket 
a kaotikusan megzavart részeket véletlen tüneményeknek tekinteni s a terület 
földtani felépítésének megrajzolásánál teljesen figyelmen kívül hagyta őket. Én 
ellenben éppen ezeket a pontokat tekintem jellemzőknek. 
Legyen szabad ezek után saját nézeteimet kifejtenem. Képzeljünk el 
olyan területet, mely hasonlít a mai kvarneróbeli szigetvilághoz, de annál 
kevésbbé tagolt. Álljon ez a terület hosszúra nyúlt, meredek partú szigetekből, 
elszórt zátonyokból, melyek között majdnem egyenletesen mély sekélytenger 
terül el; ebben a tengerben agyagos és meszes üledékek képződnek. Mi fog 
most már történni, ha ez a terület oly mozgásba jön, melynek iránya a szi- 
getek hosszanti tengelyével igen hegyes szöget zár be? 
Akármint vélekedünk is a törésnélküli gyűrődésről, annyi bizonyos, hogy 
a deformációs munka minimuma éppen úgy érvényes nyomás alatt levő hegy- 
ségrészekre, mint bármely rugalmas test alakváltozására. A feszültség mindig 
a lehető legkisebb munka árán egyenlítődik ki. És most gondoljuk meg, hogy 
mennyivel egyszerűbb a törés és áttolódás az átdőlt gyűrődéshez képest! Átdőlt 
redőzés pusztán mechanikai okokból csak olyan plasztikus tömegben képzelhető. 
el, melyet a kitérésben vertikálisan ható erők akadályoznak. ! Ez a két föltétel 
1 Távolról sem akarom mondani, hogy szabályos, törés nélküli deformáció. 
valamely hegynyomásnak kitett terület legfelsőbb rétegeiben nem lehetséges. Ahol 
