646 TERZAGHI KÁROLY 
felé dőlnek. A törési felületen csúszás és összetöredezés következik be, mert az 
uralkodó hegynyomás gyenge ahhoz, hogy sima törési felületeket adjon. A kőzet 
erősen repedezett s az egyes részek fogakként kapaszkodnak egymásba. (Másutt 
alkalmam lesz még e törések és a Karszt morfologiája közötti szoros kapcso- 
latról bővebben szólni.) A leülepedett fiatal márgák a hosszanti rögök közé 
ékelődnek s összenyomódnak. Körülbelül ezek történhetnek mérsékelt mély- 
ségben. Mi történik azonban a felületen? A hegyalakzatok kompromisszumai 
a kőzetszilárdságnak és a külső erőknek. Ha ily térszíni alakulatokat iszapos 
üledékek födnek be, akkor a külső tényezők kikapcsolódnak. Ha most már 
ezeket a jól megtartott meredek partokat, zátonyokat és hegyvonulatokat valami 
erő kiemeli helyükből, akkor feltétlenül jelentékeny egyensúlyi zavarok követ- 
keznek be. Nem szabad elfelejtenünk, hogy a krétamészkő és az eocén, rész- 
ben még iszapos, részben márgás üledékek különböző szilárdságúak. A márga 
a diszlokáció idején még tabula rasa volt, többe-kevésbbé képlékeny, megrepe- 
dezett ott, ahol nyomást szenvedett s ahol tehette, kitért a nyomás elől. 
A nyomás irányát a felület közelében számos tényező befolyásolja, még pedig 
főként ott, ahol széles domborzati alakulatok vannak; oly kaotikus települési 
viszonyok tehát, amilyeneket a buccarii cementgyár fejtéseiben, továbbá Baka- 
racnál, Driveniknél és Veglia szigetén látunk, igen könnyen érthetők. Azonban 
kilátásunk van arra is, hogy nagy területeken szabályos településsel fogunk 
találkozni, ott t. i., ahol a meredek felületi formák okozta zavarok elesnek, 
tehát a hosszan elnyúló szigetek közötti vízszintes, széles mélyedésekben. 
A hegyrögök meredek kiemelkedése azonban a mélyen fekvő redőzési 
övek és a magasabb törési és eltolódási öv határán tömeghiányokat hozott 
létre. Ennek következtében a megzavart tömegek az erőhatás megszüntével 
lesülyedtek. Ezeknek a sülyedés következtében beállott vetődéseknek szüség- 
képen egészen más képük van, mint a rendesen ferdén dülő torlódási vetődé- 
seknek, mert keletkezésüknél fogva többé-kevésbbé függőlegesek. Az első kate- 
góriába tartozó töréseknél ugyanis tartós, nyugodt nyomás hatása érvényesül, 
míg a második kategóriába tartozó törések arra vezethetők vissza, hogy a 
közettömegek a szilárdság leküzdésével saját súlyuknál fogva törnek le. Ebbe 
a második kategóriába tartoznak alighanem az említett hosszúra nyúlt, majd- 
nem egyenes lefutású, meredek sziklafalak. Mért olyan ritka a töréseknek ez 
a faja az erősen gyűrt hegységekben, pl. a Központi Alpesekben, míg a Karszt- 
hegységre a Tschitscehenbodentől kezdve egészen Dalmáciáig úgyszólván jellem- 
zők? Csakis azért, mert a Központi Alpesek erősen gyűrtek. Aligha következett 
volna ott be az az intenziv gyűrődés, ha ezt a hegyláncot a legnagyobb hegy- 
nyomás idején nem födte volna be hatalmas takarója az üledékeknek, melyek 
maradványaival az É-i és D-i mészkőalpesekben találkozunk. E hatalmas üledék- 
réteg súlya nem engedte, hogy tömeghiányok álljanak be, úgy hogy a sülyedés 
is elmaradt. Ezek a tömeghiányok s velük a sülyedéssel járó törések termé- 
szetesen a hegynyomás okozta törésekkel körülbelül párhuzamosak. Hogy a 
nyomás irányában fellépő tömeghiányokat tehát a csapásirányra merőleges 
vetődések egész sorát vegyük fel — mint VoaL dr. úr kívánja — arra semmi 
kényszerítő okunk sincs. 
