664 Dr BÁRÓ NYÁRY ALBERT 
amelyet a kezében tartott gyertya nem tudott bevilágítani. Itt véget ért útja. 
mert valami félelmes zúgás visszatérésre ösztönözte, annál is inkább, mert egy 
denevér kiverte kezéből a gyertyát. Az üregekben sok és szép cseppkövet látott 
a fiú s ezekről a cseppkőképződésekről a másik kutató is megemlékezik. Végül 
beszámol még arról is TórH MÁáRrox, hogy a barlangban egy galambnagyságú 
(?) különös bőregeret sikerült elfognia s azt szokás szerint az ajtófélfára szö- 
gezte föl. 
A barlangokhoz közeli helyeken földmunka közben állítólag hét kunyhó 
maradványát szántották fel, amelyeket valószinűleg tűz pusztított el. Hzeknek 
azonban valószinűleg későbbi eredetére mutatnak azon vastárgyak, láncmarad- 
ványok, fejszék, fogók, amelyek a rögök közül előkerültek. 
kk 
Ezen leirások alapján a Felfalusi barlangot egy elsőrendű barlangnak. 
kell tartanunk, amely terjedelemre is kiváló iehet s remélhetőleg a benne való 
ásatás régészeti szempontból is bőven jutalmazná a fáradságot. Ennek a kuta- 
tásnak nem is volna szabad hosszabb időre elmaradni; nemcsak a tudomány 
szempontjából, hanem azért is, mivel a víz folyton iszapolja a barlangot, úgy 
hogy az elmult nyár folyamán tett ásatási kísérletem épen azért volt kevéssé 
kielégítő, mert magasra feltöltött talajjal kellett megbirkóznom. 
Ismétlem, a barlang régi ismert részeit tárgyaló két kézirat nem volt a 
kezemben akkor még, midőn a barlangot megtekinteni a kőbányai pusztára kocsiz- 
tam. A mostani tulajdonos, SZENTIVÁNYI ÁRPÁD képviselő úr a legnagyobb kész- 
:séggel állott rendelkezésre, de magáról a barlangról mit sem tudott mondani. 
A kirendelt munkások egy elég tágas bejáráshoz vezettek, amelyből egy erősen 
lefelé haladó sikátor vezet az üregekbe. A denevérekkel sűrűn teleaggatott 
nagytermet meg is találtam, de az iszap erősen feltöltötte a terem földjét s 
nem látszott olyan magasnak, mint azt TórH MÁRToN leírta. Jobbra-balra szét- 
ágazik a terem s míg a jobboldalnak folyosója egészen beiszapoltnak látszik, 
balfelé tovább lehet menni s egy igen terjedelmes terem kínálkozik a kutatásra. 
Egyelőre, újabb tereptanulmányozás nélkül, nem tudom megállapítani, hogy ez 
volt-e a 13 halott temetkezőhelye. Azt vélem azonban, hogy aligha, mert a 
munkások másutt említették a borospincét, amelyet én, nem tudva arról, hogy 
milyen körülmények között telt a barlang meg hordókkal valamikor, nem tar- 
tottam szükségesnek megtekinteni. A nagyterem boltozatos falait mindenütt 
zárva találtam, de kétségtelen, hogy beiszapolt folyosókat rejteget. Erre mu- 
tatnak az oldalkürtös képződmények, amelyek folyton előrefelé törnek, amint 
az oldalukhoz tapadt földrétegtől szabadulnak. 
Bővebb kutatást mellőzve, egyelőre arra szorítkoztam, hogy megállapítsam, 
vajjon őslakók által használt hely volt-e a barlang. Néhány emberrel ásatni 
kezdtem a talajt, nem rendszeresen, úgy hogy a letakarított földet mindjárt 
ki is hordattam volna. Az első ásónyomások már megadták kérdésemre a 
feleletet. Az iszapos talajból bőven került elő edénytöredék, bizonyítékául 
annak, hogy lakott területen vagyunk. Az edények, a barlangi leletek előfor- 
dulási viszonyaihoz hasonlóan, kisebb töredékekben kerülnek elő. Vannak 
