IRODALOM. 761 
(Gongeria ungula caprae MűüssrT. eddig ismeretes lelőhelyeit és rendszertani 
helyét. A legklasszikusabb ezek közül Tihany, ahonman Viráris nem kevesebb, 
mint 16 kövületes réteget tud kimutatni a bazalttufa alatt. A másik lelőhely 
Fűzfő a Balaton legészakibb öblében, amelyet KoRmos Trvapag fedezett fel elő- 
ször, az irodalomban új. A harmadik, utolsó lelőhely a Somlyóhegy keleti lába, 
ahonnan a C. ung. caprae már régebben ismeretes. VITÁLIS meggyőző érve- 
léssel bizonyítja, hogy mind a három lelőhely C. ung. caprae-i eltérnek egy- 
mástól s ennek folytán megkülönböztetésük indokolt. Amíg tehát a tihanyi 
Congeria, mint xcigazi kecskekörömo, megtartja régi nevét, addig szerző a 
fűzfői formát var. Lőrentheyi a somlyóhegyit pedig var. Halavátsi néven 
vezeti be az irodalomba. Szerinte a Congeria ungula caprae a fűzfői válfajtól 
származtatható. Ha ez tényleg így van, akkor talán az utóbbit illetné meg inkább 
a törzsalak rangja s a C. ung. caprae-t lehetne válfajnak tekintenünk. Az ér- 
dekes tanulmány, mely a pannóniai emelet irodalmát örvendetes módon gazda- 
gítja, igen szép rajzokkal ékes, amelyeknek elkészítése ZsirvaY János ügyes- 
ségét dícséri. KoRmos dr. 
4. Kapró OTTOKÁR dr.: A Balaton vidékének fosszilis emlős 
maradványai. Bal. tud. tan. eredm. I. köt. 1 rész, pal. függ. 1—24. 1. 
(Külön lenyomat.) Hat táblával és négy szövegközti ábrával. 
Szerző ebben a dolgozatában a Balaton környékén ezideig nem nagyon 
bőven talált fosszilis emlős maradványokat ismerteti. Huszonegy lelőhelyről 
16 fajt sorol fel, ami a balatoni kutatások hosszú időtartamát tekintve, arány- 
lag igen kevés. Egy szép mastodon fogon (M. longirostris Kaurp.) kívül, mely 
Keszthelyről való, érdekesek a városhídvégi elefánt és orrszarvú-maradványok, 
melyek azelőtt KE. meridionalis és Rh. Mercki néven voltak nálunk ismere- 
tesek. SCHROEDER H. Berlinben most kimutatta ezekről, hogy az E. An- 
tiguus és Rh. elruscus fajokhoz tartoznak s ennek folytán most jelentőségük is 
más. Említést érdemelnek a, leletek sorából a Polgárdi, Fonyód és Karád közsé- 
gek határából való (/ervus-agancstöredékek, melyeket Kapré, PorLriG bonni 
tanár cin litteriso leírásában közöl. PoHrra ezt a szarvast a PErHő GyuLá-tól 
Baltaváron gyűjtöttekkel együtt az Axis nembe sorozza s Axis Lóczy-nak ne- 
vezi. Az újabb polgárdi gyűjtések kiderítették, hogy ez az Axis voltaképpen 
valódi őz (Capreolus). Igen érdekes még néhány Machairodus-fog és egyéb 
csontmaradványok Urkútról, valamint egy Hipparion-csikó koponyája a két 
felső fogsorral a csingervölgyi Bódé pannóniai homokkövéből. Az urkúti leletek 
nagyobb figyelemre tartanak igényt, mert — mint arról ujabbn autopsziából 
meggyőződtem — az itteni fauna egyrésze egyidős a legújabban híressé vált 
polgárdi faunával. Kár, hogy a csontok gyűjtés közben összekeveredtek s így 
szerző a Machairodus cultridens társaságában — nyilván saját hibáján kívül — 
hhinoceros etruscus-t, Eguus caballus-t és Bos taurus-t említ. Ebből arra 
lehetne következtetni, hogy a fauna összemosott, holott a valóságban 
legalább két különböző lelőhelyről van szó. A földtani intézet múzeumában 
fölállított zalaegerszegi mammut-csontváz leírása is ebben a munkában szerepel 
első ízben. KoRmos dr. 
Földtani Közlöny. XLI. köt. 1911. 50 
