790 Dr: HILLEBRAND JENŐ. 
ségeket, de külsejükre nézve élesen eltérnek s ez a körülmény, mint később 
látni fogjuk, fontos utbaigazítónak bizonyult. 
Lássuk ezek után közelebbről az alsósolutrei tűzhelyek alatt következő 
aurignacienkorú rétegeket. Kisebb tűzhelyek ezekben a rétegekben is előfordul- 
nak, de csak a IV-ik szintig, mely alatt többé tűzhely nem fordul elő. Min- 
denekelőtt megtaláljuk ezekben a rétegekben az aurignacien típusú pengéket. 
Fzeket a solutrei pengéktől elsősorban az különbözteti meg, hogy széleik 
köröskörül retusozva vannak, mig a solutreiek épszélűek s legfeljebb hasz- 
nálattól eredő csorbákat mutatnak, másodsorban, hogy maguk a retusok sokkal 
mélyebbek és sűrűbbek, mint a solutrei korban használtak. Mint a felső 
aurignacienre jellemző alakok az I. és II-ik szintben a cpoint de la Gra- 
vettes típusú kőszerszámok fordulnak elő. Ezek kis hegyben végződő penge- 
alakú kések párhuzamosan futó élekkel; az egyik él éles, ez a késnek vágó 
része, a másik él merőleges retusokkal van letompítva. Ez az úgynevezett 
védőretus valószínűleg a mutatóujj ráhelyezésére szolgált. Ha ezeknek a kések- 
nek ilyen módon való használatát elfogadjuk, akkor különösen a nagyon kicsi 
pengéknél nagy valószínűséggel feltehetjük, hogy ezek valamibe bele voltak 
foglalva, mert csak így érhető el az, hogy a mutatóujjat nagyobb nyomás ki- 
fejtése céljából a letompitott élre helyezhetjük. Ezen típuson kívül mint a 
felső aurignacient jellemző alakok közül a II—V-ik szintig nehány úgynevezett 
aburin busgués is fordul elő, melyet talán ívelt árvésőnek lehetne ne- 
vezni. Ezeket az ősember valószínűleg vésésre használta s ezekkel készülhettek 
a különböző barlangok falán vagy pedig a kölönböző emlősök csontján felfede- 
zett művészi vésések. Mint a középső aurignacienre jellemző alakokat, melyek 
a Szeletában a III—VI-ik szintig előfordulnak, kiemelendők a egratoir 
Tartés nevű típus, a németek Hochkratzers-jei vagy cKielkratzer,- 
jei, melyek azonban sokkal primitivebbek mint a nyugati lelőhelyek hasonló 
típusai. De ezek a szeletai magas vakarók szintén feltüntetik vakarásra szol- 
gáló szélükön a nyugatiakra jellemző legyezőszerű retusokat. Hogy egyébként 
egyszerűbbek, az talán az anyagnak silányabb voltán múlik. Az alsó aurig- 
nacien vezérlő alakjaa cpointe de Chatelperron tipusú kés, melynek 
egyik éle ívelt alakban van letompítva, eddig nem került még ki a Szeleta- 
barlang rétegeiből. De hogy ezek a kultúrrétegek itt is képviselve vannak, azt 
mutatják a mousteri típusokra emlékeztető kőszerszámoknak gyakori előfor- 
dulása. Innen van az a már említett két kőszerszám is, melyet BREuIL apát 
mousterinek mondott. Mielőtt még ezekről szólnék, megemlítem, hogy mind- 
három aurignacien-emeletben nagyobb számban találtuk az úgynevezett cra- 
cloir á encoches típusú kőeszközöket, vagyis kaparókat, melyeknek egyik- 
másik éle mély retusozott csorbát mutat intenzív kaparás céljából. Mint érde- 
kes körülményt felemlítem még, hogy a második szintből egy kis vakaró 
került ki, mely minden tekintetben annak a vakarónak felel meg, melyet 
OBERMAIER legújabb munkájában ! cKleiner Kratzer mit verengter 
Nase, néven írt le és amely szintén az aurignacienkorból való. 
1 OBERMAIER, H.: Die Aurignacienstation von Krems. (Jahrbuch für Alter- 
tumskunde. Bd. III. 1909.) 
