16 



niatiska, som, ensidigt uppfattade, kunna leda till mekanisk 

 uppfattning af verldsalltet. Ty dessa, för att vara sin idé 

 trogna, måste vara rent rationalistiska, afse materien och dess 

 krafter, de biologiska äter supranaturalistiska samt betrakta 

 lifvet och dess i oändlighet vexlande uppenbarelser. Lifvet 

 är, åtminstone från Naturalhistorisk synpunkt, något högre, 

 ofvanfrån gifvet; öfversinnligt i den mening, att det till sitt 

 sanna väsende icke blott af våra sinnen icke fattas, utan äf- 

 ven icke kan eftergöras, beherrskas eller beräknas. Långt 

 ifrån att anse lifvet som en högre stegring af den oorgani- 

 ska naturens krafter, betraktar Biologien dessa som lifvets 

 motsats, och deras seger öfver lifvet är lifvets, och äfven Bio- 

 logiens, död. Vi hafva annorstädes antydt det menliga infly- 

 tande på Naturalhistorien, som uppkommit genom förgätande 

 af den gyllne regeln: Suum cuigue, af bemödandet att under- 

 ordna och förklara lifvets verksamhet efter den oorganiska 

 naturens lagar *). Vi behöfva väl icke frukta, att någon i 



•) Syst. oib. Veg. Lund 78z5. De histor. Natural. studio controvers. 

 Upsal. 7836. Heldre au att antaga lifvet för en produkt af den 

 oorganiska naturens verksamhet, äro vi för vår del benägne tro 

 (ehuru allt transcendentelt, liksom allt öfversinnligt, ligger utom 

 Naturalhistoriens gräns) det oorganiska vara en produkt af lifvets 

 skapande förmåga, ty endast lifvet är i beständig utveckling, en- 

 dast lifvet skapar. Äro icke ännu i dag de miigtigaste jord- och 

 bcrglager, stoia landsträckor uppenbart ett residuum af lifvets 

 verksamhet? Hela den nuvarande skapelsen lefver pä den för- 

 gångnas graf. Finnes deremot något enda exempel, att den oor- 

 ganiska naturen ensmn frambragt något lif? Vi hafva väl sett 

 uppgifna materialistiska recepter derför, men ock alltid insett det 



