i9 



Då Naturvetenskaperna utgöra en sä \igtig, ingripande 

 del af hela bildningen, är oss omöjligt inse, hvarföre icke de 

 skulle vara ett bildningsmedel, fullt jemförligt med de öfriga. 

 Också lärer väl ingen bestrida deras vigt och värde i strängt 

 vetenskaplig form, men mången likväl förneka det, då frågan 

 är om deras elementära del. Men kan icke detta sägas om 

 hvilket vetande som helst, så länge det står på sistnämda 

 ståndpunkt? Under denna uppgifva de öfriga bildningsmedlen 

 såsom sitt ändamål, att utbilda omdömet; naturalhistorien i 

 sitt första, enklaste stadium gör det lika mycket; redan det 

 enklaste bestämmande af en växt fordrar dubbel uppmärk- 

 samhet, först att fatta det i diagnostiken väsendtliga och se- 

 dan dennas öfverensstämmelse med det gifna föremålet; hela 

 vetenskapens byggnad är dessutom strängt tillämpad logik. 

 De öfriga bildningsmedlen prisa sin förmåga att uppöfva min- 

 net; naturvetenskaperna göra det än mer, emedan det sker 

 af kärlek och intresse för ett åskådligt föremål. De öfriga 

 berömma sig af sin dogmatiska form; naturvetenskaperna kun- 

 na visserligen äfven föredragas dogmatiskt, ehuru vi anse dem 

 mer bildande, om de föredragas undersökande och lefvandé. 

 Det gifves dock många andra ädla förmögenheter hos men- 

 niskan, som icke böra vanvårdas eller undertryckas blott for 

 utbildande af förståndet och minnet. Det har blifvit en ste- 

 reotyp, att kalla företrädesvis de grammatikaliska öfningarne 

 «en själens Gymnastik«. Naturvetenskaperna äro Gymnastik 

 både för själ och kropp. Men naturvetenskapernas egentliga 

 vigt ligger i många andra företräden. Först deruti, att de 



