26 



rota medeltidens grofva vantro, vidskepelse och hexerier 

 (ännu i femtonde seklet sökte Påfliga bullor för svärmeriet 

 sätta gräns); men vid naturvetenskapernas framsteg i 17:de 

 seklet försvunno de som en andesyn vid ljuset. Ingen dog- 

 matism förmår skingra något slags vantro, utan dertill for- 

 dras demonstrativ empirism, den genom inbildningskraften be- 

 dragna sinnligheten måste genom en säker sinnHg erfarenhet 

 återföras. Den otro, fåkunnighet och indifferentism, som ho- 

 tar vår tid, har på långt när icke så djupa rötter; den är 

 väl ännu mest ett skum, som jäser på ytan. Det var egent- 

 ligen de fysiska vetenskaperna, som utrotade den äldre vid- 

 skepelsen, som i allt såg något öfvernaturligt; det är de bio- 

 logiskas bestämmelse, att besegra den nyare vantron, som i 

 allt endast ser det materiella. Den, som i Skriften icke ser 

 annat än ett vanligt menniskoverk; det hjerta, som sjelft från- 

 stöter hennes helande kraft, kan icke derigenom betvingas; 

 men, införes han i lifvets verkstad, det ingen menniskotanke kan 

 fatta eller konst kan eftergöra eller efter sina beräkningar 

 leda, måste äfven han med de Egyptiske trollkarlarne erkänna: 

 detta är Guds finger. Och är blott känslan for det religiösa 

 väckt, tron på något högre än blinda naturkrafter, d. v. s. 

 pä Guds uppenbarelse i naturen befästad, så blir sinnet öppet 

 för hyllandet af Guds uppenbarelse i tiden; när forntidens 

 aVise hade sett hans sfjerna i Österlanden, kommo deatttiU- 



drägei-i. Dess egentliga rot är väl att söka i Neo-plalonismen, 

 med hvilken all Orientens vantro (i folklifvet förvildade leninin- 

 gar af en äldre kultur) lätt förmäldes. 



