29 



den oorganiska naturlärans melhod; de kunna dock vara trapp- 

 steg *) för reflexionen, de historiska vetenskapernas rätta och 

 högsta ståndpunkt, eller hvad Tron är för de Theologiska. 

 Hvad som - anföres om Naturlagarne passar till den oorgani- 

 ska naturens, men icke till lifvets högre. Endast de förra 

 kunna behandlas abstrakt och beräknas som Förf. yrkar, men 

 ingalunda de sednare; uti dem ingår tillika något oändligt, som 

 icke kan bringas i abstrakta formler (och just derigenom öpp- 

 na de utsigten till en högre verldsordning eller den moraliska); 

 de förra äro öfver allt hvar de uppträda lika; men lifvet f. e. 

 är snarare endast en analog än identisk verksamhet; hos hvarje 

 lefvande naturalster något olika (hvad f. e. för ett är dess 

 mest verksamma näring, är för ett annat ett dödligt gift och 

 otaliga dylika); derföre måste Biologien hålla sig till de för- 

 kastade fenomenerna och enskildheterna. Hit hör äfven be- 

 traktelsen, efter de fysiska vetenskaperna, af tyngden, rörelse- 

 lagen o. s. v. som de «högsta naturkraftercc; för Biologen äro 

 tankekraften o. s. v. de högsta, som är något helt annat än 

 de allmännaste. Hvad man kallar ///, lifskraft, är något vida 

 skildt från naturkrafter i den oorganiska naturläran; det förra 

 är af många stridande krafter en samverkan, hvars tydning 



•) Så f. e. är det speciella bestämmandet efter yttre utseendet det 

 empiriska eller lägsta; efter yttre karakterer abstralxiionens stånd- 

 punkt-, efter biologiska förhållanden reflexionens verk. Likaledes 

 de artificiella systemerna de empiriska (hvaraf deras stora lätt- 

 fattlighet, men brist på vetenskapligt värde), tidens naturliga 

 sjstemer endast abstraktioner; men ett högre vetenskapligen con- 

 strueradt system måste tivila pä reflexion. 



