.78 



den bekännelsen må synas för en framtid, dä de tongif vande 

 Aristokraterne, snillet och talangerne, möjligen icke vilja er- 

 känna hjertats och flitens adel, sä tveka vi ej uppriktigt till- 

 stå, att naturalhistorien behöfver flera flitiga och trogna ar- 

 betare än snillen; men, att äfven för denna Guda-gåfva finnes 

 ett rikt fält, torde A ristoteles' *) och Linné's namn, flera att 

 förtiga, kunna vittna. — Hvad det speciella studium, hvarom 

 nedanföre mera, beträfl'ar, lärer väl ingen på allvar påstå, att 

 en obildad skulle lika väl förstå en taflas eller ett konststyc- 

 kes skönhet eller fullkomlighet, som en verklig kännare; huru 

 kan man dä föreställa sig detta vara förhållandet med det 

 största mästerstycket bland alla? Men emellan konstens och 

 den organiska naturens alster förblifver alltid den genomgri- 

 pande skillnad, oaktadt allt hvad snillet framsökt för att upp- 

 höja sina egna skapelser, att hos de förra, ju nogare och pä ju 

 närmare håll (såsom under förstoringsglas) de beskådas, de- 

 sto flera bristfälligheter upptäckas; då naturens, ju längre de 

 studeras, desto outtömligare finner man den konstrikhet och 

 visdom, långt utöfver hvad man kan se och fatta, som i henne 

 återspeglas, eller att öfver de förra blott hvilar en yttre glans, 

 dä i de sednare innebor en lefvande «själ«. Men hvilka ota- 

 liga grader åtskilja icke denna, ifrån plantans medvetslösa till 

 menniskans ensamt fullt medvetna och derföre till ännu skö- 

 nare utveckling mogna? Bland naturalhistoriens delar är der- 



') Se öfver Aristotelcs' iiatuifoiskiiing, uu vanligast föiomäl för 

 smådel se, en egen uppsats, 



