39 



före Botaniken den enklaste och efter vanliga måttstocken på 

 tingens värden den ringaste *); dess lopp är bäckens i dalen, 

 obemärkt af annat än den friskare grönskan och blommorna 

 vid dess bräddar. Zoologien har redan en större och rikare 

 bana; hon är flodens, som hvimlar af otaliga skaror varel- 

 ser med känsel och frivillig rörelse. Denna är en alldeles 

 oundgänglig länk mellan den lägre naturläran och den högsta, 

 Anthropologien, denna gränsskillnad eller snarare förenings- 

 länk mellan tvenne verldar, medelpunkten för alla menskliga 

 vetandets strömmar; hennes djup är som verldshafvets, hvars 

 alla under intet menskligt öga i tiden skadar. 



Genom den öfvervigt, de rent formella bildningsmedlen 

 erhåUit i vår tids undervisning, genom dessas abstrakta ka- 

 rakter, genom makligheten af deras studerande, har den bio- 

 logiska naturforskningen blifvit tillbakasatt; aldrig heller kan 

 hon blifva något så dogmatiskt och blott traditionelt. Man 

 har derföre sagt, att studium af de enskilda naturalstren är 

 något lika obetydligt och själlöst som af mynt- och sigill- 

 samlingar. Utan att deltaga i det förakt, som mot dessa sed- 

 nare deruti är uttryckt, om de betraktas som historiska min- 

 nesmärken, anmärka vi, att de sistnämda äro tillfälliga men- 

 niskoverk, de förra åter den eviga vishetens tankar. Det är 



*) Vi kunna icke förmoda, att u3gou Botanist skulle se sin veten- 

 skap härigenom förnärmas; vi eriura i delta fall, att icke saken 

 adlar personen, men väl behandlingen vetenskapen. Icke heller 

 har tornefs väktare just nödvändigt högre åsigt af lifvet än den, 

 som vid dess fot frän vänners grafvar blickar mot höjden. 



