40 



samma fåviskhet, som anser dösningen af en gåta lika vig- 

 tig som tydningen af en naturlag«. Men man finner stundom, 

 att denna åsigt äfven inträngt i naturforskningen sjelf, att 

 man anser en konstlad förklaring vigtigare än ett enkelt fak- 

 tum, snillrika fantasier öfver naturen högre än den eviga vis- 

 heten. Förledde af de okunnigas hån öfver naturforskningens 

 lumpenhet som vetenskap, måhända ock af fåfänga, att det 

 egna snillet skulle vara det högsta, blygas några naturforskare 

 för det, som är deras arbetes ära (liksom stundom Religions- 

 lärare för sin tro), förneka sjelfva sin vetenskaps värde och 

 tro henne kunna försvaras endast som en filosofiens eller este- 

 tikens tjenarinna. De hoppas måhända genoro denna libera- 

 lism åtminstone rädda sitt anseende; men fara värdt, att det 

 ej lyckas bättre än för de Franska Aristokrater, som under 

 revolutionen ville spela Jakobiner, för att vinna nya anor. 

 De naturforskare, som äfven i filosofi och estetik kunna skör- 

 da lagrar, vinna derigenom dubbel ära; men naturforskning 

 är icke detta; hon bibehåller nog sitt värde för sig. Att icke 

 erkänna detta under annan form än naturfilosofi är väl det 

 samma, som att förkasta poesi och blott hylla Poetiken, praktisk 

 rehgion för allmän Religionsfilosofi. 1 all positiv religion in- 

 flödar allt egentligt lif från den uppenbarade religionsurkun- 

 den; i den biologiska naturforskningen från lifrets betraktande 

 i dess sjelfverksamhet; den naturforskare, som nedsätter denna 

 iakttagelse, är lika med den kristna religionslärare, som ville 

 förlöjliga Bibelns läsning. Allt vidare tillgörande bör endast 

 vara af ordnande och förklarande natur och kao som sådant 



