44 



fulla Grekiska Mythen var blommornas fosterfader, den strå- 

 lande Phoebus, den högre bildningens Gud. Med hvarje dag 

 stiger han nu högre på vårens himmel och uppväcker till lif 

 blommornas 1 mullen slumrande knoppar; så måste han ock 

 hos sina utkorade söner i lifvets vår få utbilda de rika frön 

 till ädlare natursinne, som gro bland barnaårens liljor. Hafva 

 de beträdt detta religionens första trappsteg, skola de icke 

 blott söka uppstiga till dess helgedom, utan ock dem deri- 

 genom tillfalla oförgängliga skatter för hela^lifvet. Hela den- 

 na yttre verld, vid hvilken vi äro här fängslade, får en äd- 

 lare betydelse; ett beständigt solsken hvilar öfver hela na- 

 turen för den med den samma förtrogne *), och skapelsebo- 

 ken ligger för honom städse uppslagen, innehållande mera vis- 

 het och poesi, än ännu alla skalder och tänkare hunnit ut- 

 skrifva. Flora blir en skyddande genius, som förhindrar li- 

 delsernas stormar att förhärja lifvets vår och från dess som- 

 mar afvänder den inre tomhetens isande köld, som hos sä 

 många bortbränner den sanna glädjens hjertblad — och blott 

 qvarlemnar verkliga originalet till den sinnesart, af hvilken 

 Skalden endast lemnat en svag kopia i Mullvadens, som all- 

 tid talte illa om solen och blommorna, emedan han kände 

 dem intet. Det var denna sinnesart, som i förment vishet 

 sönderslog gossens såpbubla under utrop: dårskap! fåfäBglig- 

 het! — och deruti gjorde rätt illa. Men icke annorlunda hand- 



•) Man torde kanske finna delta vara förmätet sagdt, men ändå gan- 

 ska naturligt, att en konstkännare mer njuter af en skön lafla el- 

 ler skön musik än den i dessas elementer fullkomligt okunnige. 



