den älskade Naturforskaren för atheism, och det bland de 

 för rabulism kända Atheniensarne (bland hvilka dock smä- 

 delse mot de ädlaste ansågs förnärma samhället), liksom de 

 sörjande enhälligt följde växtlärans gamle fader till hans blom- 

 sterkrönta graf. Likså äro alla de följande bladen i veten- 

 skapens minnesböcker blott ett upprepande af samma vitt- 

 nesbörd; men de anförda torde vara bevis nog på naturforsk- 

 ningens kraft att pä en gång både utveckla förståndet och 

 förädla hjertat; och delta i förening är ju all bildnings hög- 

 sta mål. 



Kasta vi ytterligare en blick på menskliga kulturens fram- 

 steg i allmänhet, sä ligger väl dess första gryning långt bort- 

 om all egentlig historia; men alla minnesmärken, all tradition 

 hänvisa till Orienten som den högre själsodlingens morgon- 

 land. Att hon varit förberedd af och samtidig med en dju- 

 pare naturkunskap, vittna icke blott de vigtiga tekniska, e- 

 konomiska, astronomiska upptäckter, som från denna tid blif- 

 vit nedförda till efterföljande slägten; utan äfven första ka- 

 pitlet af Genesis, hvars djupa natursanning sednaste tid först 

 kunnat riktigt inse; de flera lärosatser, som just hos Grek- 

 lands äldsta, i Orienten mest bevandrade. Vise finnas förva- 

 rade, såsom Thales', att vattnet innehöll det närande ämnet 

 för allt, äfven elden; Pythagora^, att jorden kretsade kring 

 solen m. fl., hvilka måste vara lemningar från en djupare na- 

 turkunskap, än någonsin Grekerne Iiunno förvärfva. Greki- 

 ska bildningen utgick från Kosmoyonier och naturforskning; 

 de förbisedde Physici och Rhizotomerna bidrogo mer till hen- 



