6 



saknar konkret innehåll. Det förra framgår från det enskilda 

 till det allmänna, det sednare nedstiger från det allnaänna till 

 det enskilda. Man har tvekat, om den förra vägen är lämp- 

 lig för elementarundervisningen, som hittills bedrifvits dogma- 

 tiskt, och derföre förnekat Naturvetenskapernas värde som 

 bildningsmedel. Undersökningen derom skall blifva föremål 

 för efterföljande uppsats. 



Hvarje ädelt sinne glades af stora minnen. Må man der- 

 före icke förtänka oss, att, vid framställandet af Naturveten- 

 skapernas vigt som bildningsmedel, vi först häntyda på den 

 rad af oförgätliga namn bland mensklighetens sanna välgö- 

 rare och bildningens verksamma befordrare, som hvarje de- 

 ras del kan framvisa. Men, att detta icke må ega sken af 

 ostentation, skola vi inskränka oss till de tvenne första, oss 

 möta i Botanikens historia. I denna är det redan en glans- 

 punkt, att Aristoteles började sin bildningsbana med «att 

 springa kring berg och backar, att plocka blommor«; fast den 

 tidens vise ansågo honom därigenom förspilla sin lärotid och 

 på spe räknade honom till Rhizotomerna, så utgick från denna 

 naturens skola Vetenskapernas blifvande Fader. — Ej min- 

 dre ärorikt är i hennes anor, att T heoph rastus Eresius, 

 den lärjungen, som Aristoteles mest älskade, egtiade hela sitt 

 långa, stilla lif ät blommorna, men — hvad ännu mera är — 

 af sina samtida allmänt hyllades som den ädlaste personlig- 

 het. Med plats undgick Agnonides dödsstralT, då han beskyllt 



