nom naturvetenskaperna förherrligas, och begreppen derom 

 både vidgas och renas; liksom de erbjuda ljusare åsigter öfver 

 lifvets bestämmelse och fastare stöd för odödlighetens hopp. 

 Att dessa hittills hufvudsakligen visat sig fruktbringande för 

 våra materiella framsteg, utan att tillika inverka på allmänna 

 bildningen, har sin grund deruti, att man, misskännande de- 

 ras värde i sig, endast velat anse dem som tjenarinnor för 

 beredande af lifvets komfort och derföre endast riktat dem 

 till ett praktiskt mål, — liksom tvingat dem att afsv&rja sin ve- 

 tenskapliga vigt och högre bestämmelse. «Naturvetenskaper- 

 «na äro långt från att hafva inträdt i sin rätt, att utgöra en 

 ccväsentlig del, icke endast i hvad man kallar lärdom, utan 

 «ock af den allmänna medborgerliga bildningen. Genom sin 

 «användbarhet hafva de fått sin plats i industri-skolorna. De 

 «skola likväl en dag intaga ett aktadt rum i hvad man kal- 

 «lar klassisk bildning och mer än hittills sker tillitas för 

 «meddelandet af allmänna medborgerliga kunskaper» *). 



När den yttre naturens dimmor nedtryckas i låga, stäng- 

 da dalar, blir luften lätt förskämd och pestartad; men, upp- 

 stiga de till högre rymder och derifrän åter nedgjutas i ett 

 fruktbärande regn, sä blir luften friskare och renad. Så ock 

 naturvetenskaperna. Förvisar man dem endast till borger- 

 liga lifvets yrken, så går deras högre, ideella del under och gif- 

 ves dem en ensidig materialistisk riktning; likt en slafvinna, 

 den man förnedrar, vill man blott begagna dem som verktyg, 



•) Friherre Berzelii yttrande i Sv. Ac. Handl. XIX. p. 22. 



