81 



Utan ock för den andligen friska ett djupt religiöst behof. 

 Derföre var naturdyrkan naturmenniskans barndomsreligion; 

 alla religionsfdosofemer från slägtets ynglinga-ålder börja med 

 Kosmogonier, och i Kristendomen hör ju skapelsen till trons 

 första artikel. Intet ämne kan ligga det till besinning vak- 

 nade förnuftet närmare än kännedomen af sig sjelf och de 

 oss omgifvande tingen (och omöjligen kan man känna sig sjelf 

 utan i sitt förhållande till dessa; derföre äro de historiska ve- 

 tenskaperne sidorna i den pyramid, hvars spets Anthropolo- 

 gien är), utforskandet af deras lagar, sökandet efter all tings 

 högsta upphof, — och de, som icke uti skapelsen se den o- 

 synliga skaparen, äro utan ursäkt. Först genom närmare in- 

 sigt i naturen störtades det blinda ödets tyranni, redan af de 

 mer klarseende bland hedningarne (såsom Anaxagoras); ty 

 i naturen, det mest lagbundna och laglydiga rike bland alla, 

 sker intet af slump, utan efter eviga lagar, efter högre af- 

 sigter; hvarje afsteg derifrän åtföljes af sitt strafT, hvilket för- 

 klarar, hvarföre naturforskare såsom medborgare alltid varit 

 så strängt laglydige *), och läran om Nemesis varit bland dem 

 en folktro. Mildare är dock denna lära förklarad såsom en 

 högre försyn i den lefvande naturen; det enskilda går endast 

 under för en högre förklaring; i naturens tempel predikas 

 icke blott hvarje stund det ändligas förgänglighet, der firas 

 äfven hvarje vår pånyttfödelsens jubelfest. Må man dock vak- 



*) Excipe: Frankfurter-Pfofessorema under det stora galenskaps- 

 året 1848. 



