63 



enhets-prinoipen söka de stöd för sitt påstående hufvudsak- 

 ligen i satsen: quod fieri potest per pauca, non fit per plura. 

 Ingenstädes eger väl nämde sats mindre tillämpning än inom 

 växtverlden; vi kunna i denna tvärtom framdraga bevis för 

 omvändandet af denna sats. Växternas högsta bestämmelse 

 är just mångfaldigandet; för närvarande fråga erbjuda växter- 

 nas reproduction väl den lämpligaste jemförelsepunkt. Vi 

 finna dervid, att icke hvart tusende ur-embryo, eller pollen- 

 korn, kommer till utbildning; knappt hvart tusende utbildadt 

 embryo eller frö, åtminstone af de perenna växterna, utveck- 

 las till en fullbildad planta. Så framalstrades äfven i skapel- 

 sens ursprungliga sköte tallösa embryoner; men endast de, 

 som fostrades under dem passande momenters hulda vård, 

 vunno sin typiska utbildning. Men icke bestämdes dessa em- 

 bryoners slägte eller art af några yttre telluriska momenters 

 inverkan; dessa voro i sin ännu aflägsna genesis bestämda. 

 Dessa embryoner äro att jemföra med de växterna nu repro- 

 ducerande knoppar eller frön; men icke äro dessa för hvarje 

 växt det ursprungliga; detta kan man från embryo förfölja till 

 pollen, från pollen till cellulen; men, huru långt vi än gä till- 

 baka, förutsätter allt lif en för oss fördold lifvets källa. Den 

 s. k. rationalistiska åsigt, egentligen p]pikureiska, som låter 

 naturalstren framfödas ur jorden genom de oorganiska elemen- 

 ternas krafter och förening, är jemt lika irrationell, som den 

 missförstådda supranaturalistiska, som låter något naturalster 

 omedelbart och fullbildadt uppträda på scenen. Emot den 

 verkliga forskningens framsteg äro båda lika stridande, eme- 



