83 



allt längre och längre bort till okända länder, sä hafva ock 

 nämnda sagor måst flyttas allt längre och längre ned till de 

 mindre kända, ofullkomligare växterna och djuren; men, sä 

 snart någon grundligare undersökt dessa, hafva de äfven der 

 försvunnit. Hos Infusorierna och Intestinaldjuren, bland hvil- 

 ka man drifvit sitt djerfvaste fantasispel, har man de sednaste 

 åren erhållit den mest flagranta dementi. I vissa hufvuden 

 hafva dessa läror likväl stelnat till en fix idé, emedan man 

 utom dem icke har något stöd för sin materiella åsigt af na- 

 turen. 



I hennes äldre, krassare form vill man väl icke mer be- 

 känna den Epikureiska läran; men förfinad återkommer hon i 

 flera skepnader. Man medger väl nu, att jorden icke mer 

 kunnat föda Menniskor och Elefanter, Palmer och Solrosor; 

 men bland de ofullkomligare anser man detta för en småsak, 

 ehuru det vore ett under, icke mindre stort än det förra. Se- 

 dan dessa blifvit genererade, låter man genom en hypermor- 

 fos (som tager sig godt ut i Ovidiansk poesi, men slätt i na- 

 turforskning) de lägre förvandlas i de högre, antar ett berg 

 af uppstaplade under, blott för att undvika det ena stora pri- 

 mitiva. Fast naturforskaren icke kan uppvisa de primitiva 

 formerna, måste han antaga för alla slägten, och företrädes- 

 vis för de högsta, en primitiv, från alla andra absolut skiljd, 

 urform. Fast Fjärilen i en ålder liknar en Mask, Mossan en 

 Conferva, Collema en Nostoc o. s. v., gifves dock aldrig någon 

 öfvergång frän en Alg till en Mossa eller Laf (ty då är det icke 

 någon Alg), eller Mask till en Fjäril; ja! fast fjärilarne under 



