u 



samt att lion oäiidligen mycket rättare hör till Fysiska GeogfS-^ 

 fien. Men, då Geograferne hittills öfversett denna sin forsk- 

 ningsarts intressantaste sida, dä Botanisterna, i följd af sina 

 speciella studier, äro skickligast att bearbeta detta for landets 

 odling och bedömandet af dess produktionsförmåga så vigtig» 

 fält, synes det oss snarare böra räknas dessa till förtjenst, 

 än till tadel. Också kunna vi omöjligen föreställa oss Förf, 

 afsigt hafva varit, att med nämda något fria omdöme kasta 

 ållöjets skugga öfver saken eller de förtjenta män, som för 

 detta mål ordnat de från äldsta tider i speciella Botaniken 

 nedlagda materialier *). Af en för alla empiriska vetenskaper 

 riktig instinkt har man först samlat en mängd speciella fakta, 

 sammanbundit dem med andra, visserligen utom Botaniken 

 liggande, dock närbeslägtade, — och icke lärer kunna bestri- 

 das, att just detta under sednare decennier gifvit den speci- 

 ella Botaniken både lif och lyftning samt intresserat en större 



•) livad som f. n. vållat, att ett skea a/ löjlighet och obetydlighet 

 hvilar öfver Växtgeografien, liksom på antiquitetsstudium på Da- 

 lins tid, är, att så många, utan vidsträcktare förstudier, vilja pas- 

 sera för växtgeografer; att man anser exkursionsberättelser, spe- 

 ciella växtförteckningar o. d. för vigtiga växtgeografiska bidrag. 

 Nya växtorter inom en växts kända utbredningszon äro oftast nå- 

 got tillfälligt och sprida lika litet ljus öfver Växtgeografien som 

 upptecknandet af nya torpstugor och gärdesgårdar i ett bebygdt 

 land öfver allmänna Geografien. Växtgeografiens uppgift är fast- 

 ställandet af allmänna lagar för växternas utbredning och, i det 

 speciella, villkoren och i följd deraf äfven gränserna för de en- 

 skilda arternas trefuad, men icke utvidgar del Växtgeografien, om 

 den eller den arten växer i någon viss socken eller dike. 



