98 



dast till en del återslår i bergstrakterna, hvarest man vanli- 

 gen finner vilda de pä slättlandet odlade träd o. s. v. Detta 

 förklarar tillika, hvarföre man icke i Sverge betviflar, att en 

 stor mängd växter här äro verkligen vilda, som i Danmark, 

 Norra Tyskland och England anses förvildade; men icke be- 

 höfva dessa derföre anses införda; de äro endast vårdade läm- 

 ningar af den inhemska vegetationen, sedan menniskan satt 

 sig i besittning af dess bästa lokahteter. 



Alldeles samma förhållande är med ett lands Fauna och 

 ännu mer i ögonen fallande, ehuru detta ligger utom vårt 

 ämne. Huru en Faunas rikedom på ädlare djur genom be- 

 röring med menniskan blir allt fattigare och fattigare, är nog- 

 samt bekant; ohyran ökar sig sedermera endast af sig sjelf. 

 De nyttiga djuren, ss. Elgen, Kronhjorten, Orren, Tjädern, 

 flera Fiskar, måste hon antingen sjelf fridlysa eller taga un- 

 der sin vård, ss. Hornboskapen, Svinet, Biet, hvilka vi med 

 visshet känna hos oss varit fordom vilda. De förr så ym- 

 niga Blodiglarne har man i sednaste åren på flera ställen ut- 

 rotat och börjar nu förvandla till en art vatten-husdjur. Det 

 är en stor förvillelse hos mänga, att allt, som odlas och måste 

 vårdas, derföre är af utländskt ursprung eller blott förvildadt. 



Det är onekligen en ensidighet hos Naturforskarna att 

 klaga öfver detta menniskans inflytande på den vilda naturen, 

 när det står i samband med kulturens utbredda herravälde; 

 det är just ett villkor för naturens pånyttfödelse och föräd- 

 ling. Det är alldeles som om Filosofen klagade öfver civi- 

 lisationens utbredande, hvarigenom så många små folkstam- 



