9» 



mars individualitet iitplånas; Theologen Öfver Kristna religio- 

 nens bestämmelse till verldsreligion, emedan så många andra 

 kulter derigenom gä under. Det är icke svårt att se, att lif- 

 vets högre utveckling mer befordras af åkermannen, än af 

 nomaden och vilden. Botanisternas lilla ensidiga intresse må- 

 ste häruti underordna sig kulturens stora mål; de måste upp- 

 gifva den på fördom, ej i naturen, grundade skarpa åtskill- 

 naden mellan vilda och odlade växter *). Först då, när kul- 

 turen tager vård om naturen i hennes helhet, kan menniskan 

 i ädlare mening kalla sig naturens beherrskare, liksom ört- 

 samlaren för Botanist, först då han icke inskränker sig till 

 kännedom af ett lands egendomliga former, utan uppfattar 

 växtlifvet i dess helhet. 



Det bör nemligen icke förbises, att denna vård tillika är 

 ett villkor för växtverlden, om hon skall vinna sin högsta full- 

 komlighet och mångfald. Fast Botanisterne vanligen betrakta 

 den saken från annan synpunkt, huru ädlare äro icke de ge- 

 nom kulturen frambragta former, ofta så afvikande, att Bota- 

 nisterne sjelfva ej igenkänna deras identitet med den vilda **) 



*) De inveckla sig derigenom i en mängd olösliga motsägelser. 

 Så vill man icke i flera Floror erkänna Linet och Hampan, men 

 upptager utan allt betänkande Cuscuta epilinum och Orobanche 

 raniosaj som aldrig annorstädes förekomma. Mångfaldiga åker- 

 växter äro lika oskiljaktiga från de odlade sädesslagen. Odlas 

 en växt, sä erkänner man henne icke som inhemsk, ss. Vicia sa- 

 tiva, men väl der hon sparsammare förekommer, men icke odlas. 



*) Så är den taggiga Lactuca Scnriola stammen till de odlade L 

 snthiOj crispa, copilatn och laciniato: Brasxicn campestvis till B, 



