104 



vid deras atdäggiiing der varit hela lundar af dessa träd. På 

 våra större uppodlade slättland hafva de vanligen försvunnit; 

 i de vildaste bergstrakter, ss. Norra Småland, är största ri- 

 kedom och omvexling i löfskogen. Genom kulturen har barr- 

 skogen försvunnit i Danmark; Hornemann uppger äfven A- 

 sken m. fl. som der införda, i England uppger man så Lin- 

 den m. fl., vid Berlin Äpplen o. s. v., allt säkerligen orätt, fast 

 de nu bibehålla sig emot den framskridande kulturen endast 

 genom vård. Med en rikare löfskog måste varit förenad en 

 rikare Flora; många snår, bergtjusor, öar och skär voro äf- 

 ven länge otillgängliga för de gräsätande djuren, tills menni- 

 skans behof och förslagenhet fann utväg att af allt draga 

 vinst. Ännu bibehåller sig dock fredad en och annan vä\t 

 på dessa ställen. Flera våra mest utmärkta växter, som ännu 

 bibehålla sig i få individer på spridda lokaler eller ett enskildt 

 ställe, ss. Vicia pisiformis, V. dumetorum, Stipa, Betonica, 

 Elymus curopceus m. fl., äro lemningar efter den äldre rikare 

 vilda vegetationen, och gå dessa sannolikt sin undergång till 

 mötes, liksom inom sednaste SO åren Trapa, Xanthium, llex 

 m. fl. Det märkvärdiga häruti är, att detta icke är hos oss 

 ett isoleradt faktum, utan att samma växter äfven aftyna i när- 

 liggande länder. Stipa är i England utgången, Xanthium, förr 

 ej sällsynt, är i Danmark nu nästan försvunnen, Trapa afta- 

 ger år från är i Norra Tyskland (jemför Schtcwgrich. Topogr. 

 Lips.), så att det är nu tid upptaga henne som kulturväxt. 

 Ett lands ursprungliga vegetation förblir oss likväl all- 

 tid obekant; hvad vi kalla ursprungligt är endast relativt äl- 



