lOS 



dre, än något sednare tillkommet. Så kalla vi Atztekerna, 

 Mexikos urinfödingar, relativt till Spaniorerna; men vi veta 

 likväl, att de förra relativt till en äldre folkstam voro invan- 

 drade. Alldeles samma förhållande är uti naturen; deruti fin- 

 nes intet stillastående, minst i ett kultiveradt lands vegeta- 

 tion. Man behöfver blott observera vegetationen oO — 100 år 

 i ett sådant, för att finna betydliga olikheter, f. e. i Skåne 

 sedan Leches och Linnés tid. En del arter äro nu utgångna; 

 många hafva ömsat bostäder; men de äro lika inhemska för 

 det, ty man måste väl ej tro, att hvar och en växt nu står 

 på samma fläck som för tusen år sedan. Huruvida khmat- 

 förändringar deruti hafva någon del, hafva vi ej säkra fak- 

 ta att kunna afgöra. Väl sägas på Norska fjällarne stora träd- 

 stammar finnas högt öfver nu varande trädgränsen; men detta 

 tillskrifver man landets successiva upphöjning. Om derun- 

 der fjällväxterna flytta längre ned, äro de der lika inhemska 

 som på sina «ursprungliga« växtställen. Genom andra natur- 

 händelser kan ock den vilda vegetationen förändras, en art 

 nu vidare utbreda sig, nu inskränkas, ja, öfverflyttas till helt 

 andra lokaler. Efter en öfversvämning har jag sett på en 

 större sträcka barrskogen utdö och Al uppväxa; och denna Al 

 var lika vild, som om den vuxit der från evärdliga tider. Ty 

 vild är den vegetation, som af naturen är sjelfsådd inom 

 hvarje arts naturliga utbredningsregion. 



Hvad man vid bedömmandet af en växts främmande ur- 

 sprung först måste göra sig reda för, äro de olika lagarne 

 för olika växters växesätt och utbredning. Någras bestäm- 



