107 



nigare än i Sverge, der det på Linnés tid var okändt *). De- 

 ras flyttningar underlättas både genom fröns natur och ge- 

 nom frukternes beklädnad med fröfjun, hullingar (Gynoglos- 

 sum, Echinospermum, Aparine) samt deras fortkomst helst i 

 menniskans och djurens grannskap. Ingenstädes vill man, en- 

 ligt det ensidiga begrepp man efter den fixa vegetationen upp- 

 gjort om inhemska växter, erkänna dem för sådana; ty in- 

 genstädes äro de mer inhemska, än der de nu för tiden (äf- 

 ven hos oss) uppträda. Det är nästan endast dessa, som in- 

 komma i ett lands vegetation; mer sällan bosätter och spri- 

 der sig någon ny med fixa bostäder. Af en gammal fördom 

 vill man härleda alla dessa växter från Asien, utan att besin- 

 na, det Europas sporadiska arter vanligen der saknas och först 



") Ingenting är likväl osäkrare äu slutsatser till en växts invandring 

 deraf, att hon blifvit förbisedd. Otaliga, ytterst allcoänna, hafva 

 först de sednare åren blifvit urskilda här vidUpsala, f. e. Polygala 

 comosa^ som är vida allmännare än P. vulgaris; Epilobium te- 

 tragonum^ hvilken Linné kände blott som Fransk, växer strax 

 bredvid Hammarby, och Epilobium roscum flerestädes inuti sta- 

 den. Minst 12 år hade jag sett Matricaria discoidea här vid 

 Upsala, innan det föll mig in att undersöka henne; först sedan 

 hon infördes utifrån i liot. trädgården, igenkände jag i henne en 

 gammal bekant. Man förbiser alltid lättast allmänna växter. Just 

 derföre, att Polygala comosa ar så ytterst allmän vid Upsala, 

 förbisågs hon af alla dess Botanister; jag åter, kommande från 

 Vestra Sverige, der hon saknas, sAg vid första ögonkastet, att 

 hon var något skildt. Mag. Ahnfelt hade mänga är botaniserat 

 pä Skäralid, utan att urskilja Jspidium angulare och OneopLeris; 

 men, då han fann dem i Norge, skilde han dem genast, — och, 

 derifrån återkommen, först i sin hembygd. 



