108 



i sednaste tider med Europeerne dit invandrat. Större de- 

 len, såsom Vallmoarterna m. fl., omtalas redan af Theophra- 

 stus, och, att Datura är en urgammal Europeisk växt, har 

 Bertoloni bevisat. Man har velat förlägga hennes ursprung 

 (hvarmed vi icke hafva att göra) både till Ost- och Vestin- 

 dien; men på intetdera stället vill man erkänna henne rik- 

 tigt inhemsk, emedan hon ingenstädes förekommer annorlun- 

 da än hos oss. Det sannolikaste är, att de nu mer icke träf- 

 fas på de punkter, der de först uppträdde på jorden. Hit 

 höra våra flesta ruderatväxter, som man vanligen tvekar anse 

 för inhemska, emedan de mest förekomma i menniskans grann- 

 skap. Aro de flesta af dessa ej inhemska hos oss, så äro 

 de det ej heller annorstädes, ty öfver allt förekomma de un- 

 der likartade förhållanden. 1 de länder, der de för dem pas- 

 sande lokaliteter äro vanliga, träfi'as de årligen i mängd, så- 

 som svedjelandsväxterna hos oss, fast de likväl ömsa bostä- 

 der; men, der de förra äro mer tillfälliga, visa de sig ock 

 mer tillfälligtvis, och vid yttersta gränsen af en arts natur- 

 liga utbredningszon blir hvarje växt sporadisk (fixa komma 

 då sällan till fullkomlig utveckling eller blifva meteoriska), 

 men måste icke dess mindre anses för inhemsk. 



Vanligast betviflar man ruderat- och åkerväxters rätt att 

 anses som inhemska eller för landets infödingar, emedan man 

 icke inser möjligheten att för dem finna passande lokaler före 

 menniskans besittningstagande af landet. Onekligen har detta 

 iör dem beredt en större utbredning än de förut haft; men 

 man må icke härvid förlora sig uli en förhistorisk tid. A'^i 



