110 



ma liera egendomliga växter, ss. Aconita; nära en enda så- 

 dan i Kärnthen har man observerat den stolta praktfulla Wul- 

 fenia caranthiaca. Man finner i Smålands bergskogar, der 

 stora boskapshjordar beta, sådana bördiga stånd, der de om 

 nätterna och vissa tider om dagen samlas för att idisla, och 

 på dessa finner man tillika flera ruderatväxter. På ett så- 

 dant ställe vid Odensjö har jag funnit Hyoscyamus niger, som 

 för öfrigt icke förekommer i det magra vestra Småland. Den- 

 na och Solanum nigrum finnas ofta pä öde skär, der ock 

 ofta en ruderat-vegetation finnes. 



Ett annat märkvärdigt förhållande i ett vildt land är, att 

 arterna växa der mer i massa, men på vida mer inskränkta 

 lokaler. Så hafva säkerligen en stor del af våra växter genom 

 kulturen erhållit en vidsträcktare utbredning, än de ursprungligen 

 egt. Detta är synnerligen vigtigt att observera, på det man icke 

 må anse en växt af främmande ursprung, blott derföre att 

 man i sin närmaste omgifning har henne förvildad. Man erinre 

 sig Ribesarterna, Humulus, Polemonium, Berberis, Aquilegia 

 m. fl., som i de vildaste bergstrakter äro tvifvelsutan full- 

 komligen inhemska. Att mångfaldiga, som i medlersta Sver- 

 ge äro mer tillfälliga, i södra Sverge på fält, stränder och 

 obrukade ställen äro otvifvelaktigt vilda, ss. Pajoawer-arterna, 

 Echium, Viola odorata, Delphinium Consolida m. fl., är ock 

 bekant; men södra Sverges Botanister känna icke, att samma 

 förhållande är i medlersta Sverge med flera, som bland dem 

 endast visa sig mer tillfälligt, ss. Anthemis tinctoria, Campa- 

 ntila Rapunculoides (mycket allmän på Uplands slätter, äfven 



