til 



i uppröjda skogar), Onopordon Acanlhium, som växer här 

 på stenbackarne, som Carduus lanceolatus m. fl. Som man 

 vanligen finner dylika först sig närmast eller kring husen, 

 tror man gerna, att de derifrån spridt sig till vildmarken, 

 ehuru oftast ett motsatt förhållande i verkligheten eger rum. 

 Det gifves utom dess åtskilliga förhållanden, som under 

 kortare eller längre perioder förändra vegetationens yttre, men 

 ej inre natur. Många växter, med för öfrigt fixa bostäder 

 och otvifvelaktigt inhemska, visa sig endast vissa är, ofta ef- 

 ter långa mellanskof, beroende af olika meteorologiska för- 

 hållanden. Sådana växter hafva vi kallat meteorisha, och hit 

 höra företrädesvis en del Svampar och de svampartade fa- 

 nerogamerna. De finnas verkligen i anlag (in potestate) qvar, 

 fast de icke komma till utbildning. Detta förhållande är vida 

 allmännare, än man vanligen föreställer sig, och har ofta gif- 

 vit anledning till tal om generatio sequivoca och främmande 

 ursprung. I första rummet böra vi sätta en mängd vatten- 

 växter, som endast visa sig vissa torra år i den uttorkade 

 slammen, men alldeles icke de år, då vattenståndet är högt. 

 Sådana kunna då fortlefva hela sekler och fortplanta sig ge- 

 nom knoppar, i fall de äro mångåriga, ss. Juncus supinus *). 



*) Märkvärdig är i detta hänseende sjön Friilen, på Halländsk-Små- 

 ländska gränsen. Denna temligen betydliga sjö ligger på en landt- 

 höjd oCh har egentligen intet tillflöde; vattnet är kristalliskt klart, 

 hvilket förmodligen är orsaken, att hela bottnen är gräsklädd, 

 fast dess växter aldrig komma till blomma. Lobelia försöker 

 i det längsta, med famnslånga spiralvridna stänglar; men, då 

 vattentrycket blir större, måste ock hon dermed upphöra. Den 



