med utmärkt länga, krypande rötter, så att dessa i sekler 

 måst utbreda sig i jorden, utan att förut komma till utveck- 

 ling. Lathyrus maritimus var hvarken sedd i Kullen eller i 

 hela trakten; men, då hafsstranden inhägnades, stod han föl- 

 jande år som den frodigaste ärtåker. Redan häraf kan man 

 se, huru varsam man bör vara i påståendet, att en växt är 

 utgången. I de sporadiskas natur ligger ett tvång att ömsa 

 bostäder; i de meteoriskas att flera år fördölja sig; de fixa 

 är det utomordentligt lätt att förbise. Om naturen äterstäl- 

 les till sin ursprungliga frihet, tveka vi knappt, att den för- 

 gångna vegetationen ånyo skall uppstå liksom Pyrolce i Dan- 

 mark, f. e. Trapa i de sjöar, hvaruti man genom notdrag- 

 ning förstört henne. Liksom i dessa sjöar Trapa-nötter ligga 

 ännu i större quantitet, ligger troligen månget frö i Svenska 

 jorden, som afbidar sin framtida utveckling. 



Växternas fädernesland blir således för oss hvarje punkt 

 inom artens naturliga utbredningszon, der de af naturen sjelf- 

 sådda uppträda. Frågan om växtens ursprunglighet på en viss 

 punkt är något, som vi aldrig få reda på; om hon är verkli- 

 gen inhemsk eller icke, kan endast antingen genom historiens 

 vittnesbörd eller efter allmänna växtgeografiska lagar afgöras. 

 Att likväl deruppå uti växtgeografien lägga någon uteslutande 

 vigt är en förvexling af historia och geografi. Att nu mer 

 icke vilja erkänna Bunias orientalis och Dipsacus pilosus *) 



*) Huruvida Dipsacus kommit till F.und o. s. v. utifrån eller från 

 någon (måhända redan uthuggen) skogslund, ty Skåne ligger 

 inom växtens naturliga uthredningszon, kan icke med visshwt 



