118 



pratenses och pascuce, af Meyen åtskilda, är väl ingen annan 

 gräns, än att på sednare stället en mängd afbetas, som på det 

 iörra komma till utbildning; en inhägnad betesmark har sam- 

 ma växter som en närliggande äng, första året sedan den blif- 

 vit inhägnad. Schouw har mycket riktigt åtskilt de af 

 menniskohand frambragta stationer frän de naturliga; men, då 

 hvarje art måste antagas ursprungligen tillhöra någon af de 

 sednare, så synas oss de förra rättare underordnas som en 

 modification af dem. För en strängt vetenskaplig behandling 

 blir nödvändigt att uppfatta de enkla fysiska förhållandena från 

 deras olika synpunkter och sedermera derefter upplösa hvarje 

 station, sådan hon i naturen förekommer. Vi skilja således 

 icke omedelbart söttvattens, saltvattens, dyvattens (plantsesta- 

 gnarise), emedan dessa äro sammansatta förhållanden; dyväxter 

 äro plantoe humoso-aquaticce, saltvattens salino-aquaticce o. s. 

 v. Vi hafva här ej tillfälle att i detta ämne gå i detalj; men, 

 då det så nödvändigt sammanhänger med bedömmandet af 

 en växts fädernesland, att hon förekommer på sin naturliga 

 växtplats, hafva vi ej trott oss här få alldeles förbigå det- 

 samma. 



Först betraktas växterna efter det olika medium, hvarur 

 de hufvudsakligen hemta sin näring, som onekligen är det 

 mest ingripande i deras vegetation. Deraf urskiljas växterna 

 uti: 1) Vattenväxter, som ständigt måste lefva i vattnet, an- 

 tingen helt och hållet nedsänkta i detta (pl. submersw) eller 

 till en del simmande på dess yta (pl. emcrsw). Om dessa nu 

 äro fästa på bottnen eller fritt simmande pä ytan, ss. Le- 



