119 



mnoe, Pistia, Salvinia, förändrar ingalunda stationen, utan hör 

 det till växtens egen historia. Utan att till någon del vara 

 nedsänkta i vatten kunna dessa icke en längre tid fortfara 

 att lefva. 2) Åmfibiska växter åter äro sådana, som kunna 

 utvecklas både i luften, blott bottnen är fuktig, och i vatten, 

 tidtals vara öfversvämmade, tidtals utom vattnet, då egent- 

 liga landväxter, någon längre tid öfversvämmade, utdö. Hit 

 höra de flera afsöndringar Meyen upptager af Äärr- och strand- 

 växter m. fl., mellan hvilka ingen hvarken fysiologisk skillnad 

 gifves elleri någon gräns i naturen, o) Landmxter,soxi\\\QmiA 

 sin näring endast ur jorden (och luften), men icke kunna växa 

 pä längre tid öfversvämmade ställen. Man kan deraf åtskilja 

 de ofvan jord utbildade (pl. epigece) och under jord (pL hy~ 

 pogece) utbildade, såsom några Svampar. Till de sednare böra 

 äfven Monotropa, Lathrcea m. fl. räknas, emedan dessa äro 

 fullkomligt utbildade, då de uppskjuta ur jorden, så att de i 

 luften endast förlängas och utvecklas. 4) Luftväxter, hvilka 

 hemta sin näring endast ur luften, ss. Lafvar, en stor del af 

 Mossorna och troligen de så kallade oegentliga parasiterna. 

 En och samma laf f. e. kan växa pä träd, sten, jord; dessa 

 äro endast dess fäste, och de i de fuktiga tropiska skogarne 

 på trädstammarne växande fanerogamer kunna med sina luft- 

 rötter likaledes fästa sig vid andra föremål, ss. sten o. s. v. 

 5) Egentliga parasiter, som ur andra lefvande växter hemta 

 sin näring, hvarvid man kan åtskilja dem, som gro i jorden, 

 SS. Cuscuta, och sedan suga sig fast vid andra, och dem, som 

 redan groende intränga i andra växter, ss. Viseum. 



