120 



Derefter följer detta medii kemiska beskalTenliel, som 

 med hvartdera af de föregående, med undantag af de para- 

 sitiska, kan sammansättas, hvarigenom uppkomma lika många 

 stationer, som dem emellan kombinationer äro möjliga. De 

 kemiska ämnen i naturen, som gifva vegetationen olika ka- 

 rakter, äro Alkalier och de allmännare jordarterna, ss. kalk, 

 lera, kisel eller sand, samt slutligen humus, hvaraf dess o- 

 fullkomliga former, ss. torf, halfmultnade träd och spillning, 

 äro modifikationer. Sä uppkomma plantce salino-aquaticce = 

 hafsväxter, salino-amphibice = hafsstrandsväxter, saltkällväx- 

 ter, salino-ter restres = steppväxter, salino-aérece = hafsstrands- 

 lafvar o. s. v., och hit skulle vi äfven vara benägne att räkna 

 de i tropiska länderna underbara Mangrove-skogarne, som nä- 

 ras och fortplantas genom luftrötter (Amphibio-aereae). Men 

 vattnet kan äfven förenas med de öfriga jordarterna. 



Sist följer i ordningen jordens conglomerat-tillstånd, hvil- 

 ket i oändlighet varierar genom ny sammanbindning med alla 

 de föregående. Vigtigast är skillnaden mellan den fasta jord- 

 ytan och de lösa jordlagren, som icke äro beklädda med en 

 fix vegetation, hvarom vi ofvan talat. Genom menniskans 

 brukning af jorden hafva de lösa jordlagren betydligt utvid- 

 gats, och dessas växter erhållit större utbredning. Murväxter 

 äro dock de samma som klippväxter; om ruderatväxterna 

 är redan taladt; åkerväxterna (humoso-aerejB, plantae arvenses, 

 agrestes, hortenses o. s. v. anse vi ingalunda skiljbara) före- 

 komma naturligen dels på hafsstränder, dels i skogarnas lösa, 



